Справа № 339/170/23 
Провадження № 22-ц/4808/104/24 
Головуючий у 1 інстанції Головенко  О. С. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                        Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:                     Максюти І.О., Василишин Л.В.
секретаря                 Петріва Д.Б.
з участю                представників: АТ КБ "Приватбанк" Рокетської С.В.;
                        ОСОБА_1 адвокатки Шиян Л.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Болехівського міського суду від 11 жовтня 2023 року, ухвалене в складі судді Головенка О.С. в м. Болехові у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"  ( далі АТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивовано тим, що 10 листопада 2010 року між Акціонернем товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписанням заяви, згідно умов якого   остання отримала у АТ КБ «ПриватБанк» 8 000 грн кредиту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75 000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позичальник підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та Витяг з «Тарифів». Крім того відповідно до п. п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено встановлення банком будь-якого розміру Кредитного ліміту. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язанням за кредитним договором станом на 26 березня 2023 року виникла заборгованість в сумі 89 118,91 грн, з яких 25 290,28 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 72845,18 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту 16 273,73 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії, яку просив стягнути з ОСОБА_1 та 2684 грн судового збору на користь банку.
Рішенням Болехівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду представник Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Ніколаєнко О. М. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову в повному розмірі, посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, з моменту підписання ОСОБА_1 заяви, між сторонами був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до запропонованого банком договору. Сторонами при укладенні кредитного договору від10 листопада 2010 року досягнуті усі істотні умови договору. Банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит, проте останньою не повернуто вказаний кредит не сплачено відсотки за користування кредитом, тобто фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті. Посилання на те, що відбулось несанкціоноване списання коштів з картки, яке ОСОБА_1 не проводила не заслуговує на увагу, оскільки зняття коштів можливе тільки при розголошення даних картки. Тобто відповідачка не здійснила заходи щодо охорони номеру картки, термін дії, CVN та коду картки. Крім того, станом на день првоедення спірних операцій 25.06.2022 у відповідачки існувала заборгованість за кредитною карткою у розмірі 5 984, 29 грн, яка відповідачкою не сплачена.
01 грудня 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що з її рахунку зняті кошти кредитні без її відома, особисті дані нею не розголошувались, тому вона не несе відповідальність за здійснення несанкціонованих платіжних операцій, оскільки платіжний засіб було використано без пред`явлення картки чи електронної ідентифікації.
У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» Рокетська С.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.
Представник ОСОБА_1 не визнала апеляційну скаргу, просить залишити скаргу без задоволення, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з рахунків відповідача списання коштів позивач здійснив незаконно, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним 10.11. 2010 року міжАТ КБ  "Приватбанк" та ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.Доводи банку про те, що відповідач взяв на себе зобов`язання щодо понесення збитків у зв`язку із несанкціонованим доступом до особистої інформації клієнта при реєстрації у системі інтернет-банкінгу «Приват24», ґрунтуються на припущенні, а не наявних у матеріалах справи доказах, які підтверджували б ці обставини. Твердження позивача про те, що відповідач несвоєчасно повідомив його про втрату/крадіжку платіжної картки чи персонального ідентифікаційного номера (далі - ПІН), інформація щодо незаконного використання картки, базуються на припущеннях, оскільки суд першої інстанції встановив факт такого повідомлення.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першоїстатті 352ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 10 листопада 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписанням заяви, згідно умов якого   остання отримала у АТ КБ «ПриватБанк» 8 000 грн кредиту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75 000 грн. 
Зазначені обставини підтверджуються копією зазначеного договору, визнані сторонами, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому відповідно ч.1ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
На виконання умов вказаного договору банком 21.09.2020 року видано ОСОБА_1 останню кредитну картку Карта «Універсальна GOLD" строком дії 02/24 (а.с.17).
З наданої банком виписки розрахунку заборгованості за договором, відповідач ОСОБА_1  станом на 01 червня 2022 року користувалася кредитними коштами,  неодноразово проводила розрахунки за товари, проте жодної заборгованості у неї перед банком не було.Так, станом на 31 травня 2022 року борг відповідача становив 55 664.48 грн. 
Проте, на виконання умов договору протягом червня 2022 року відповідач здійснила погашення вказаного боргу, здійснивши п`ять оплат заборгованості на суму 60 677 грн., остання оплата здійснена 25 червня 2022 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідач належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 26 березня 2023 року  заборгованість становить 89118.91 грн з них: 72845.18 грн заборгованість за кредитом, 16273.73 грн заборгованість за користування кредитом (а.с.3-15).
Однак, як встановлено судом, 26 червня 2022 року з картки відповідача в нічний період часу ( 01 година 04 хвилини) знято суму 64655 грн трьома платежами, які позивач включив в заборгованість (а.с.115-117). 
Зокрема, 26 червня 2022 року, близько 01.00 год на мобільний телефон відповідачки надійшло повідомлення в додаток «Приват 24» про зняття готівки трьома платежами, а саме 25255 гривень, 25255 гривень та 14145 гривень, на загальну суму 64655 гривень.
Із цього приводу відповідач ОСОБА_1 негайно звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» про блокування банківської картки телефонним повідомленням, оскільки із її рахунку зняли кошти без її підтвердження, без повідомлення (дзвінка) банку. 
Проте АТ КБ "ПриватБанк" не відреагував на повідомлення відповідача, чим порушив п.8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України №705 від 05 листопада 2014 року (в редакції, яка діяла на час зняття коштів з карткового рахунку відповідача 26 червня 2022 року).
Відповідачка 08 липня 2022 року звернулася до Західного регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про припинення нарахування відсотків за користування кредитом за картковим рахунком, у зв`язку із незаконним зняттям коштів із її рахунку без її відома, у зв`язку із чим проводиться перевірка правоохоронними органами. Однак, листом від 15 липня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-220714/19181 ПАТ КБ «Приватбанк» відмовило їй у задоволенні поданої заяви.
На підставі звернень відділенням поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області (якому передано матеріали справи) проведено перевірку та встановлено, що дійсно із її рахунку було списано кошти стороннім інтернет ресурсом з нетипового пристрою phone SM-N976N\Samsung, однак на даний час не встановлено особу, причетну до незаконного зняття грошових коштів.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком               з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або   з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів       у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй   у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів     в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України  від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент             повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України       від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду  від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження    № 61-30583св18) та інших.
Встановивши, що жодними доказами не підтверджується, що   ОСОБА_1    в період спірного списання грошових коштів реєструвався у системі інтернет-банкінгу «Приват24» та використовувала її з метою доступу до відкритих на ім`я у АТ КБ "ПриватБанк» карткових рахунків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції , враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання грошових коштів   з рахунків позивача, дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для відмови АТ КБ "ПриватБанк» у задоволенні позову.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач передав свою сім-карту іншій особі, тобто зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням ОСОБА_1 персональних даних третім особам, а тому банк не повинен нести відповідальність за цю операцію не заслуговують на увагу, оскільки вони є лише припущенням відповідача та не підтверджені належними доказами.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що станом на 25.06.2022 року заборгованіність відповідача за карткою складала 5984,29 грн, яка підлягала обов`язковому стягненню на підставі Умов та Правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті (https:// www.privatbank.ua), так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження  № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 травня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 квітня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил, які надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилися з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.
Ціна позову в даній справі становить 31 514, 89 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн*100=268 400 грн). 
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Ніколаєнко Олени Миколаївни залищити без задоволення. Рішення Болехівського міського суду від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст складено 05 лютого 2024 року.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк
                                                                       І.О.Максюта
                                                                       Л.В.Василишин