Справа № 458/413/18                                Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3357/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Суди В.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області – Онишкевича Р.І.,
представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича, заінтересована особа ОСОБА_3 .
В обґрунтування скарги покликається на те, що постановою Верховного Суду від 19 липня 2023 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 24 645,00 євро та 50085,00 доларів США, що станом на квітень 2018 року за курсом НБУ становить 2 089 767,67 грн. та судові витати в розмірі 39 645,00 грн. На виконання постанови Верховного Суду від 19 липня 2023 року Турківським районним судом Львівської області 28 серпня 2023 року видано виконавчий лист № 458/413/18. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича від 26 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73152120 з виконання виконавчого листа № 458/413/18, виданого Турківським районним судом Львівської області 28 серпня 2023 року, в межах якого винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про зміну (доповнення) реєстраційних даних та про арешт коштів боржника. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича від 27 жовтня 2023 року об`єднано виконавчі провадження № 7312120 та №73152150 у зведене виконавче провадження № 73171979. Стверджує, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Романом Івановичем неправомірно відкрито виконавче провадження, оскільки він проживає та працює в місті Києві, що територіально не належить до виконавчого округу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича, яким є Львівська область. Зазначає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Вважає, що для досягнення мети виконавчого провадження місце виконання рішення повинно визначатися не номінальною адресою проживання боржника, а його фактичним реальним місце проживання. Вказує, що приватний виконавець безпідставно взяв до уваги зазначену в заві стягувача адресу його проживання, оскільки така суперечить офіційно зареєстрованому місцю його проживання. Наголошує, що якщо адреса місця проживання чи перебування, що вказана у виконавчому документі, або місцезнаходження майна боржника, не знаходяться в межах виконавчого округу приватного виконавця, він зобов`язаний повернути виконавчий документ без виконання.
З наведених підстав просить: 
визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №73152120 від 26.10.2023 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про арешт коштів боржника ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 27.10.2023 року; 
визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанову про арешт коштів боржника ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 27.10.2023 року.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Онишкевич Роман Іванович відкрив виконавче провадження з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки боржник зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що у випадку, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, тобто, якщо адреса місця проживання чи перебування, що вказана у виконавчому документі, або місцезнаходження майна боржника не знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, він зобов`язаний повернути виконавчий документ без виконання. Вказує, що в заявах стягувача про примусове виконання виконавчих листів №458/413/18, виданих 28 серпня 2023 року Турківським районним судом Львівської області, зазначено дві адреси боржника, а саме, адресу місця реєстрації боржника: АДРЕСА_2 , та адресу його місця проживання: АДРЕСА_1 , однак, відкриваючи виконавче провадження, приватний виконавець не взяв до уваги адресу фактичного проживання боржника, незважаючи на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи або за місцем знаходження його майна. Звертає увагу, що до заяви про відкриття виконавчого провадження не долучено жодного документа, який би підтвердив, що боржник фактично проживає, працює або має майно чи відкриті рахунки в установах банку у виконавчому окрузі Львівської області. Вважає, що місцем виконання виконавчих листів № 458/413/18, виданих 28 серпня 2023 року Турківським районним судом Львівської області, є виконавчий округ м. Києва, оскільки боржник проживає та працює в м. Києві. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області – Онишкевича Р.І. та представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчих листах, пред`явлених до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І., зазначено відомості щодо зареєстрованого місця проживання боржника в будинку АДРЕСА_2 , яке знаходиться на території виконавчого округу Львівської області, відтак приватний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження та вчиняв подальші виконавчі дії з виконання виконавчого листа.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Верховного Суду від 19 липня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 24 645,00 євро та 50 085,00 доларів США, що станом на квітень 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 2 089 767,67 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 8 810,00 грн., за подання апеляційної скарги у розмірі 13 215,00 грн. та за подання касаційної скарги у розмірі 17 620,00 грн., а всього 39 645,00 грн.
На виконання вищезазначеної постанови Турківським районним судом Львівської області видано виконавчі лист №458/413/18, які пред`явлені до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 26 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73152120 з виконання виконавчого листа №458/413/18, виданого 28 серпня 2023 року Турківським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_3 24 645,00 євро та 50 085,00 доларів США, що станом на квітень 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 2 089 767,67 грн. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 26 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження № 73152120 визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження загальною сумою 392 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 26 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження № 73152120 стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 2464,5 Євро та 5008,50 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на момент відкриття становить 278 138,36 грн. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 26 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження № 73152120 внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість «сума коштів до стягнення за ВД: 2791801,5» зазначено «сума коштів до стягнення за ВД: 2781383,58», замість «сума коштів (еквівалент у гривні): 2791801,5» зазначено «сума коштів (еквівалент у гривні): 2781383,58».
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 26 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження № 73152120 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 3059913,94 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 27 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження № 73152120 об`єднано виконавчі провадження № 73152120, № 73152150 у зведене виконавче провадження № 73171979.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Частиною першою, шостою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Визначальним при визначенні місця виконання рішення і, заодно, виконавчого округу, має бути зареєстроване місце проживання боржника. Якщо визначене таким чином місце виконання виконавчого документа знаходиться у межах виконавчого округу приватного виконавця, останній має право приймати його до виконання.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 травня 2021 року у справі № 160/5005/20.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчих листах № 458/413/18, виданих 28 серпня 2023 року Турківським районним судом Львівської області зазначено адресу місця реєстрації ОСОБА_1 – АДРЕСА_3 , а також зазначено адресу його місця проживання – АДРЕСА_1 .
Закон України «Про виконавче провадження» не встановлює обов`язку виконавця перевіряти інформацію про місцезнаходження (для юридичних осіб), місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін виконавчого провадження.
На думку колегії суддів, встановивши з пред`явлених до виконання виконавчих листів, що зареєстрована адреса боржника знаходиться на території Львівської області, тобто в межах виконавчого округу здійснення повноважень приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишекевичем Р.І., зважаючи на те, що місце виконання рішення в розумінні статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII має визначатися за зареєстрованим місцем проживання боржника, приватний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження № 73152120 з виконання виконавчого листа №458/413/18, виданого 28 серпня 2023 року Турківським районним судом Львівської області. 
Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про арешт коштів боржника ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 27.10.2023 року та визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про арешт коштів боржника ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 27.10.2023 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , та надання на підтвердження цієї обставини копії паспорта громадянина України та витягу з реєстру Київської територіальної громади № 2023/008794224 від 30 жовтня 2023 року, не свідчать про неправомірність дій та рішень приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, оскільки така інформація щодо зміни реєстрації місця проживання боржника була відсутня як у приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження №73152120, так і у суду на час розгляду справи, за результатами розгляду якої ухвалено постанову Верховного Суду від 19 липня 2023 року, на виконання якої видано виконавчі листи № 458/413/18.
Витягом з реєстру Київської територіальної громади № 2023/008794224 від 30 жовтня 2023 року та штампом в паспорті громадянина України підтверджується, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , 16 квітня 2018 року.
Однак, будучи учасником справи в процесуальному статусі відповідача, ОСОБА_1 не повідомив суд про зміну реєстрації свого місця проживання, незважаючи на те, що вимоги частини 1 статті 131 ЦПК України, якою передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Звертаючись зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича, ОСОБА_1 просив в тому числі визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, визнати протиправними та скасувати постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73152120 від 26.10.2023 року.
Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №127/9870/16-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17, від 18 грудня 2019 року у справі №759/15553/14-ц та від 19 лютого 2020 року у справі № 382/289/17.
Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №229/1026/21.
Правовідносини в частині визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є адміністративно-правовими, а тому справа у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Звертаючись зі скаргою на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області, Ленівський Р.В. просив, зокрема, визнати неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. в межах виконавчого провадження №73152120 щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат від 26 жовтня 2023 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26 жовтня 2023 року, визнати протиправними та скасувати постанови про розмір мінімальних витрат від 26 жовтня 2023 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26 жовтня 2023 року.
Розглядаючи скаргу по суті, суд першої інстанції не врахував, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов приватного виконавця про винесення постанови про розмір мінімальних витрат та про стягнення з боржника основної винагороди можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Скарга ОСОБА_1 в частині оскарження постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Тому провадження у справі у цій частині слід закрити та повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цих вимог скарги віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2023 року– скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про арешт коштів боржника ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 27.10.2023 року та визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про арешт коштів боржника ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 27.10.2023 року – відмовити.
Провадження в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73152120 від 26.10.2023 року, визнання протиправними та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73152120 від 26.10.2023 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 73152120 від 26.10.2023 року – закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 29.02.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк