ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2024 р. 	Справа № 520/27533/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023, (головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В.)  по справі № 520/27533/23
за позовом          ОСОБА_1  
до        Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,        Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради  
про визнання протиправною бездіяльності суб"єкта владних повноважень та спонукання до вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Харківській області, Відповідач № 1), Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради (далі по тексту – УПСЗН, Відповідач № 2), в якій просив:
- визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського (теперішня назва – Салтівського) району Харківської міської ради зі своєчасного не прийняття рішення про скасування ОСОБА_2 надбавки за догляд, визначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», та з не призначення ОСОБА_1 з 14.10.2016 року компенсації за соціальну послугу з догляду за особою пенсійного віку, що за медичним висновком потребувала стороннього догляду, 
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму компенсації за надання ОСОБА_1 соціальної послуги з догляду за ОСОБА_2 як особою пенсійного віку, що потребувала стороннього догляду, за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 р. включно. 
- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду догляду за особою пенсійного віку, з відповідного не перерахунку та не виплати пенсії 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду за особою пенсійного віку ОСОБА_2 , що потребувала стороннього догляду, з 14.10.2016 по 23.04.2021 р.р. і здійснити відповідний перерахунок пенсії та її виплату з урахуванням збільшеного страхового стажу, у тому числі одним платежем за минулий період з 14.10.2016 року по день перерахунку з урахуванням прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати, індексації та трьох відсотків річних. 
- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського (теперішня назва – Салтівського) району Харківської міської ради та з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у відповідних розмірах.
В обґрунтування позову зазначив, що унаслідок вчинення адміністративними органами (Відповідачем № 1, і Відповідачем № 2) протиправних управлінських волевиявлень не одержав відповідних виплат та не отримує пенсію у належному розмірі.
Зазначив, що  з 14.10.2016 до 23.04.2021 здійснював догляд за  тіткою ОСОБА_2 , яка була пенсіонеркою та за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, а згодом – як за інвалідом І групи, проте вказаний період роботи,  в порушення пункту «ж» статті 3 та пункту «є» ч. 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійним органом  не був зарахований до стажу роботи . Отже, рішення відповідача № 1 від 03.05.2023 № 963260157610 про відмову позивачу у зарахуванні до стажу роботи періоду догляду ним за ОСОБА_2 , є протиправним , порушило його права, що слугувало  підставою для подання  позову до суду.
Також вказав, що оскільки він здійснював в цей період догляд за особою, яка потребувала постійного стороннього догляду, а згодом – як за інвалідом І групи, він має право на компенсацію за надання соціальної послуги, проте така, за його зверненням від 14.10.2016 протиправно не призначена УПСЗН  та не здійснено її  виплату. 
Крім того, вважав, що Відповідачем № 2 не було додержано передбаченого Законом України «Про звернення громадян» строку розгляду заяви ОСОБА_2 про анулювання надбавки у розмірі 50 грн, призначеній їй для догляду за нею позивачем, що вплинуло на відмову йому у призначенні компенсації за надання соціальної послуги, як фізичною особою по догляду за пенсіонеркою, що за висновком медичного закладу потребувала стороннього догляду, на непрофесійній основі, за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № 520/27533/23 клопотання Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду – залишено без задоволення.
Позов - задоволено частково.
Вирішено вийти за межі доводів і вимог позову.
Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського (Салтівського) району Харківської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно компенсації за соціальну послугу по догляду за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду.
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму компенсації за надання ОСОБА_1 соціальної послуги по догляду за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.05.2023р. №963260157610.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням часу догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням часу догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, з 14.10.2016 по дату перерахунку, яку провести одним платежем з урахуванням прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати, та компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Позов у решті вимог – залишено без задоволення. 
Не погодившись із  рішенням суду, відповідачі подали апеляційні скарги.
Відповідач № 1 в апеляційній скарзі  посилається на те, що рішення суду першої інстанції є формальним, прийнято з порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що прийняте за наслідками розгляду заяви позивача від 28.02.2023 про зарахування до страхового стажу періоду догляду ним за ОСОБА_2 , та здійснення перерахунку пенсії,  Рішення  від 03.05.2023  про  відмову у перерахунку пенсії є законним та обґрунтованим,  оскільки період догляду за особою похилого віку з 31.05.2018 по 18.03.2019 та період догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 19.03.2019 по 30.04.2021 неможливо зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , з підстав  відсутності цих періодів в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідач № 2 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим та таким, що винесене із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 558, яка втратила чинність 25.09.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859. Установлено, що фізичним особам, які надають соціальні послуги, щомісячні компенсаційні виплати, призначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. № 558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», проводяться до дати призначення таким фізичним особам іншої виплати на догляд, установленої законодавством, або до 31 грудня 2022 року.
Також зазначає, що відповідно до наказу Департаменту соціальної політики Харківської міської ради від 12.09.2023 № 92 «Про визначення уповноваженої особи для нарахування і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» саме Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради є уповноваженим для нарахування і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. 
У зв`язку з чим, в Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради відсутні кошторисні призначення.
Крім того, вказує, що на час звернення 14.10.2016   ОСОБА_1 до  Управління з заявою про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за особою похилого віку – ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), була відсутня заява від ОСОБА_2 про згоду на надання їй соціальних послуг ОСОБА_1 .
Також вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про надання позивачем та   ОСОБА_2 в 2016 р. до відділу соціальної допомоги Відповідача № 2  належного  і достатнього обсягу документів за п. 6 Порядку № 558,  адже такий висновок суду відноситься до призначеної компенсації у 2018 році.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.23 відкрито апеляційне провадження по  справі за апеляційною скаргою  ГУПФ України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.12.23 відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023
Позивач подав відзиви на апеляційні скарги відповідачів, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції,  відзивів на них, дослідивши докази по  справі, вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Харківській області задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20.02.2001 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є непрацездатною особою. 
З 14.10.2016 до 23.04.2021 ОСОБА_1 надавав соціальні послуги по догляду за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як особою похилого віку, яка не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду та  інвалідом 1 групи.
З урахуванням сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 р. у справі № 916/3027/21 стандартів доказування суд вважає доведеними обставини здійснення заявником у період 14.10.2016 - 23.04.2021 догляду за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як особою похилого віку, яка не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.
Ці обставини  підтверджені довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» від 15.06.2016 р. про необхідність у сторонньому догляді, згідно з якою гр. ОСОБА_2 , 1924 року народження, проживала у АДРЕСА_1 , наглядалась у 26-й поліклініці з приводу ішемічної хвороби серця, атеросклеротичний кардіосклероз і т.д. та рекомендовано постійний догляд, не спроможна до самообслуговування. 
14.10.2016 позивач (тобто після події документального підтвердження закладом охорони здоров`я існування потреби у сторонньому догляді за особою похилого віку – 15.06.2016) подав до Відділу соціальних допомог Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради заяву про призначення йому компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги по догляду за тіткою - ОСОБА_2 , разом із всіма необхідними документами, передбаченими Порядком № 558, що вбачається з  довідки Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради від 17.11.2016.
До заяви позивача також надано заяву ОСОБА_2  від 14.10.2016 до УПСЗН Московського району м.Харкова  в якій, вона зазначає про згоду надання їй послуг по догляду ОСОБА_1 . 
Також, 27.11.2016 ОСОБА_2 подала до Управління ПФУ у Московському районі м. Харкова  заяву про анулювання з 01.10.2016 надбавки у розмірі 50 грн., призначеній їй з 01.10.2016 р. як одинокій, що потребує сторонньої допомоги, у порядку, визначеному постановою КМУ від 16 липня 2008 р. № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».
Обставина подання ОСОБА_2 означеної заяви засвідчує усвідомлення цією особою потреби у сторонньому догляді та висловлення чіткого та однозначно сформульованого наміру на відмову від отримання призначеної з 01.10.2016 надбавки у розмірі 50 грн., як одинокій, що потребує сторонньої допомоги у порядку, визначеному постановою КМУ від 16.07.2008 № 654.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Колегія суддів зазначає, що УПФУ в Московському районі м. Харкова не надало доказів розгляду заяви ОСОБА_2 ,  прийняття будь-якого рішення, та доведення результатів розгляду заяви до відома ініціатора та інших зацікавлених осіб.
В травні 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради про призначення йому компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги по догляду за ОСОБА_2 особою похилого віку, яка не здатна до самообслуговування та за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, із всіма необхідними документами, передбаченими Порядком № 558. 
За наслідками розгляду заяви позивачу з 31.05.2018 року було призначено вищезазначену компенсацію, виплата якої проводилася до 23.04.2021 (дня смерті ОСОБА_2 ).
Також 28.02.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про зарахування періоду догляду ним за особою, яка потребує стороннього догляду до страхового стажу, за наслідками розгляду якої пенсійним органом прийнято рішення від 03.05.2023 про відмову в зарахуванні спірного періоду та перерахунку пенсії.
Не погодившись з бездіяльністю відповідачів щодо своєчасного прийняття рішення про скасування ОСОБА_2 спірної надбавки, не призначення ОСОБА_1 з 14.10.2016 року передбаченої законом компенсації та відповідно не зарахування до страхового стажу періоду догляду за особою пенсійного віку, не проведення перерахунку та виплати пенсії позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх соціальних прав. 
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності УПСЗН  Адміністрації Московського (Салтівського) району Харківської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно компенсації за соціальну послугу по догляду за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що потребувала постійного стороннього догляду, суд першої інстанції виходив з відсутності  у відповідача № 2  правових підстави для відмови у призначенні компенсації   ОСОБА_1 ,  з урахуванням підтвердженої матеріалами справи і не спростованої реальності здійсненого догляду.
Скасовуючи  рішення ГУ ПФУ  в Харківській області від 03.05.2023 № 963260157610,  та визнаючи протиправною бездіяльності ГУ ПФУ України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що  потребувала постійного стороннього догляду суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до  п. «ж» ст. 3 та п.  «є» ч. 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховуються періоди, протягом яких особа була зайнята суспільно корисною працею у вигляді догляду за іншими особами. Оскільки факт догляду за іншою особою є доведеним, вказаний період роботи позивача має бути врахований до його страхового стажу. 
Як наслідок, з метою належного захисту прав позивача у правовідносинах з відповідачем № 2 судом покладено обов`язок на Відповідача № 2 нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму компенсації за надання позивачем соціальної послуги по догляду за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що  потребувала постійного стороннього догляду за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині здійснення індексації , суд першої інстанції, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 березня 2018 року по справі № 727/5413/17, дійшов висновку про те, що донарахування пенсії за рішенням суду не належить до підвищення пенсії в розумінні п. 5 Порядку № 1078, а тому збільшена за рішенням суду пенсія підлягає індексації в порядку, визначеному діючим законодавством України, при цьому питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101% (в редакції з 1 січня 2016 року 103%), у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до повноважень Відповідача № 1 при нарахуванні та виплаті відповідних сум пенсії, а у разі незгоди з діями Відповідача № 1 щодо розміру нарахованої індексації позивач не позбавлений права звернутися до суду із заявою у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.
Стосовно вимоги про виплату 3 %  річних суд зазначив, що у спірних правовідносинах Відповідач № 1 не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України, а тому позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню.
З огляду на те, що у спірних правовідносинах Відповідачем № 1 не здійснено перерахунок пенсії позивача за період догляду за ОСОБА_2 з 14.10.2016 по 23.04.2021, розрахунок якої повинен включати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за вказаний період відповідно до ч.2 ст. 46 Закону 1058-IV, суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про нарахування індексації та трьох процентів річних з простроченої суми недорахованої пенсії.
Зобов`язуючи Відповідача № 1 здійснити відповідний перерахунок пенсії та її виплату з урахуванням часу догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, з 14.10.2016 по дату перерахунку, для ефективного захисту порушених прав позивача суд вийшов за межі позовних вимог, посилаючись на принцип jura novit curia («суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (Закон № 2050-ІІІ).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення суду підлягає перегляду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок різного тлумачення підстав та порядку призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою, що за висновком медичного закладу потребує постійної  сторонньої допомоги, не здатна до самообслуговування, з набуттям в подальшому останньою статусу інваліда І групи.
 Статтею 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Як передбачено статтею 7 Закону України «Про соціальні послуги», фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 558 (далі – Порядок № 558), передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація).
Механізм призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80-річного віку, регламентований постановою Кабінету Міністрів України № 832, якою встановлено щомісячні компенсаційні виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, а також за престарілим, який досяг 80-річного віку, які призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення та фінансуються органами Пенсійного фонду.
З метою спрощення надання соціальних виплат через застосування принципу призначення усіх видів соціальної допомоги за однією заявою й підвищення контролю за правильністю призначення та надання усіх видів соціальної допомоги наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 вересня 2006 року № 345 затверджено Інструкцію щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги (далі – Інструкція № 345).
Пунктом 5.1 Інструкції № 345 передбачено, що надання соціальної допомоги припиняється та поновлюється у випадках, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, а також згідно із заявою отримувача допомоги.
Відповідно до п.п. 1 та 2 Порядку № 558 (в редакції, станом на час звернення позивача до Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради) непрацюючим   фізичним   особам,  які  постійно  надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям  з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і   потребують   постійної  сторонньої  допомоги  (крім  осіб,  що обслуговуються   соціальними  службами),  призначається компенсація. 
Компенсація призначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у таких розмірах: 
15 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги особам з інвалідністю I групи; 
10 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього  догляду  і  не здатні до самообслуговування, особам з інвалідністю  II  групи  та  дітям  з інвалідністю.
Компенсація  фізичним  особам,  які  досягли пенсійного віку, визначеного  статтею  26  Закону  України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та особам з інвалідністю, що  надають соціальні послуги, призначається у зазначених розмірах виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили  працездатність.
Згідно з п. 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 р. № 794 (далі – Положення), персоніфікований  облік  полягає  в збиранні,  обробленні, систематизації  та  зберіганні  передбачених  законодавством   про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та  їх  розмір  за загальнообов`язковим  державним  пенсійним  страхуванням  (далі  - відомості про фізичних осіб).
Згідно з п. 3 Положення в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб.
Згідно з п. 5 Положення персоніфікований облік здійснює Пенсійний  фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).
Згідно з п. 8 Положення уповноважений орган виконує функції щодо організації персоніфікованого обліку в тісній взаємодії з центральними та місцевими органами виконавчої   влади, органами місцевого самоврядування, державної податкової  адміністрації, фінансовими органами, банківськими установами.
Щодо  виплати компенсації за  надання соціальних послуг.
Судом встановлено, що 14.10.2016 позивач надіслав до структурного підрозділу відділу соціальних допомог Відповідача № 2 заяву із документами, передбаченими Порядком № 558, які містили також заяву ОСОБА_2 про згоду надання їй соціальних послуг ОСОБА_1 , вказані обставини підтверджуються довідкою УПСЗН від 17.11.2016 № 7711/02.
Доводи апелянта Відповідача № 2 , що на час подання ОСОБА_1 до Управління заяви про призначення компенсації була відсутня заява ОСОБА_2 про згоду на надання їй соціальних послуг ОСОБА_1 є недоведеними з наступних підстав.
Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку № 558 (в редакції  на 14.10.2016), у разі коли до заяв не додані всі необхідні документи, структурний  підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради письмово протягом  трьох  днів  повідомляє заявнику, які документи слід подати додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців з дня одержання такого повідомлення, днем подання заяв вважатиметься день їх прийняття або відправлення.
Згідно з пунктом 6 Порядку для призначення компенсації подаються такі документи: 
1)  фізичною  особою,  яка  надає  соціальні послуги:
заява про згоду надавати соціальні послуги; 
паспорт або інший документ, що посвідчує особу; 
висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров`я дозволяє постійно надавати соціальні послуги; 
копія трудової книжки, а у разі відсутності трудової книжки - письмове   повідомлення   особи   із  зазначенням  інформації  про відсутність  трудової  книжки  та  про  останнє  місце  роботи  чи отримання  доходів;
заява  про  надання  згоди  на проведення перевірки даних про доходи   особи   з  використанням  відомостей  Державного  реєстру фізичних  осіб  -  платників  податків (з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних")
2) особою,  яка потребує надання соціальних  послуг,  або  її законним представником (у разі визнання цієї особи недієздатною): 
заява про необхідність надання соціальних послуг; 
паспорт або інший документ, що посвідчує особу; 
копія  довідки  до  акта  огляду медико-соціальною експертною комісією  (форма  N  157-1/о, затверджена наказом МОЗ від 30 липня 2012  р. N 577);
висновок  лікарсько-консультаційної  комісії про необхідність постійного   стороннього   догляду та нездатність особи до самообслуговування (за винятком інвалідів I групи, інвалідність яких  встановлена  безстроково  та  які  згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією потребують постійного стороннього догляду). Порядок видачі такого висновку та його форма затверджуються МОЗ. 
Отже, у разі не надання особою, що звертається за компенсацією,  всіх необхідних документів, у тому числі  заяви особи про згоду надання їй соціальних послуг, Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради повинно було письмово протягом трьох днів повідомити зацікавлену особу, в даному випадку позивача, та запропонувати їй подати додатково вищезазначену заяву від ОСОБА_2 .
Проте, Відповідачем № 2  ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу направлення або вручення позивачу письмового повідомлення із відомостями про надання неповного переліку документів та необхідності подати додатково заяву від ОСОБА_2 про її згоду на надання їй соціальних послуг Піллером В.О. 
Навпаки, довідкою Відповідача № 2 від 17.11.2016 № 7711/02, що міститься  в матеріалах справи, підтверджено, подання позивачем 14.10.2016 заяви про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги по догляду за тіткою гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, обставини, які б зумовили вчинення Відповідачем № 2 дій, передбачених абзацом 5 пункту 5 Порядку, не підтверджені.
Також позивачем до суду надано копію заяви ОСОБА_2 від 14.10.2016 про згоду на її догляд ОСОБА_1 . 
Будь-яких належних доказів не надання цієї заяви до Відповідача № 2 останнім суду не надано, як і не спростовано дійсність наявної в справі заяви ОСОБА_2 від 14.10.2016.
Отже, доводи Відповідача № 2 про  ненадання позивачем заяви ОСОБА_2 про її згоду на догляд за нею ОСОБА_1 за одночасного ненадання Відповідачем № 2 до апеляційного суду доказів повідомлення позивача, які документи слід подати додатково у відповідності до абзацу 5 пункту 5 Порядку № 558, є хибним, не підтверджено належними та допустимими доказами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, спору між сторонами щодо здійснення позивачем догляду на непрофесійній основі за ОСОБА_2 в період з 14.10.2016 по 23.04.2021, не існує, відповідачі цю обставину не оспорювали. 
Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 зверталася до пенсійного органу з заявою  від 27.11.2016 р. про анулювання допомоги за її догляд у розмірі 50 грн. з 01.10.2016 р., доказів її розгляду відповідачами не надано, отже вказані обставини не можуть слугувати підставою для  відмови в призначенні позивачу компенсації за надання соціальних послуг. 
Колегія суддів враховує, що саме неприйняття УПФУ в Московському районі м. Харкова за заявою ОСОБА_2 від 27.11.2016 відповідного рішення щодо припинення нарахування надбавки у розмірі 50 грн до пенсії, що мало наслідком не призначення ОСОБА_1 соціальної допомоги за його заявою від 14.10.2016, та зумовило повторне звернення позивача у 2018 році з цих же питань, призвело до того, що протягом тривалого часу (з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно) соціальна допомога позивачу не призначалася та не виплачувалася. А відтак, вказаний період не було зараховано до стажу роботи.  
Щодо доводів апелянта Відповідача № 2 про відмову ОСОБА_1 в призначені компенсації за його заявою від 14.10.2016, про що прийнято повідомлення від 31.12.2016, колегія суддів зазначає, що доказів доведення цього документу до позивача відповідачем не надано. Крім того, повідомлення не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні законодавства, що регулює спірні правовідносини. 
Колегія суддів наголошує, що ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані до апеляційної скарги Відповідачем № 1 не надано  доказів правомірності дій чи бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо прийняття більше ніж через рік, з дня звернення ОСОБА_2 рішення про анулювання з 01.10.2016 надбавки у розмірі 50 грн., а не протягом одного місяця, як того вимагає ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян».
ОСОБА_1 є особою похилого віку, якому більше 80 років, і був вправі очікувати від суб`єктів владних повноважень належного виконання приписів закону.
Згідно з п. 12 Порядку № 558 якщо суми компенсації не одержані з вини органу, який їх призначає та виплачує, вони виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата за минулий час здійснюється виходячи з прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання компенсації за надання соціальних послуг за спірний період, так як наслідок, протиправної бездіяльності відповідача щодо не здійснення такої виплати та покладення обов`язку вчинити такі дії.
Щодо рішення ПФУ від 03.05.2023.
Відповідач № 1  заперечує проти наявності підстав для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи  періоду догляду за особою, що потребувала стороннього нагляду.
До 31.12.2003 страховий стаж громадянина складався виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч. 3 ст. 56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а з 01.01.2004 - обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Дані норми мають загальний характер і до кола виключень можуть бути віднесені випадки, котрі об`єктивно унеможливлюють оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за правилами Закону України «Про збір та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, п. «є» ч. 3 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", згідно якому до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Судом встановлено, що 28.02.2023 позивач звернувся до Відповідача №1 із заявою про перерахунок пенсії унаслідок збільшення стажу роботи на період догляду за ОСОБА_2 .
Рішенням Відповідача № 1 від 03.05.2023 № 96320157610 позивачу відмовлено у відповідному  перерахунку.
Підставою для відмови позивачу в зарахуванні періоду догляду за особою, що потребує стороннього нагляду, згідно рішення ГУ ПФУ у Харківській області зазначено відсутність відомостей щодо цього періоду в реєстрі застрахованих осіб.
Проте, відповідно до Положення відповідальність за належну організацію персоніфікованого обліку відомостей про фізичну особу ОСОБА_1 в тісній взаємодії з органом місцевого самоврядування - Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського (Салтівського) району Харківської міської ради , покладено на уповноважений орган, в даному випадку – на Відповідача № 1. 
Отже доводи апеляційної скарги відповідача № 1 про відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про отримання ОСОБА_1 вищезазначеної компенсації за догляд ОСОБА_2 свідчить про неналежне виконання Відповідачем № 1 приписів зазначеного Положення, що не може слугувати підставою для відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи періоду догляду ним за ОСОБА_2 .
За позицією Відповідача № 1, викладеною у апеляційній скарзі, відповідно до статті 24 Закону страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Починаючи з 01.01.2004 стаж зараховується згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Посилання Відповідача № 1 на відсутність в системі персоніфікованого обліку за період з 01.07.2008 року по теперішній час відомостей щодо надання соціальних послуг позивачем та отримання відповідної допомоги, надбавки або компенсації, що унеможливлює проведення перерахунку відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неприйнятними з огляду на таке. 
Згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон № 2464) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – реєстр застрахованих осіб).
У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального     страхування.
Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 18 Закону № 2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.
Згідно з ч. 3 статті 16 розділу V Закону № 2464, ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі Положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 2 розділу V Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1) (далі - Положення), інформація з реєстру застрахованих осіб надається безоплатно Пенсійним фондом України та територіальними органами Пенсійного фонду України в паперовій та/або електронній формі.
Інформація з Реєстру формується та надається за формами визначеними п. 6 розділу V Положення, зокрема, довідці ОК-5.
В довідці ОК-5, яка використовується для призначення пенсії, автоматично відображаються персоніфіковані відомості про застраховану особу щодо заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які зазначені у звітності роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують заробітну плату, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що обов`язок внесення відомостей про фізичну особу ОСОБА_1 до системи персоніфікованого обліку покладено на уповноважений орган, ГУ ПФУ у Харківській області, а тому не вчинення Відповідачем № 1 певних дій щодо належного обліку даних в реєстрі застрахованих осіб не може мати наслідком позбавлення позивача права на збільшення стажу роботи для перерахунку його пенсії. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 р. № 558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.
При зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за інвалідом І групи та престарілим до управління Пенсійного фонду України надається довідка управління праці та соціального захисту населення, яка підтверджує отримання щомісячної компенсаційної виплати за яку сплачені страхові внески.
Періоди догляду за пенсіонерами зараховуються до страхового стажу на вказаних вище умовах при призначенні пенсій на загальних підставах.
За змістом пункту «ж» статті 3 та пункту «є» статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховуються періоди догляду не за будь-яким пенсіонером, а лише за тим, який потребує такого догляду. При цьому, потреба в такому догляді має бути підтверджена відповідним висновком медичного закладу.
Потреба ОСОБА_2 у постійному  сторонньому догляді підтверджена довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» від 15.06.2016 за висновком ЛКК.
Саме стан здоров`я є тим критерієм, за яким зазначених осіб віднесено до категорії осіб, час догляду за якими зараховується до стажу роботи.
Колегія суддів зауважує, що під час застосування пункту «ж» статті 3 та пункту «є» ч. 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід враховувати, що сам по собі догляд за пенсіонером, незалежно від його віку, за відсутності висновку медичного закладу про потребу в сторонньому догляді, не може бути підставою для зарахування періодів такого догляду до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком. 
Разом з цим, враховуючи наявність в матеріалах справи довідки КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» № 168, виданої 15 червня 2016 року, підписаної головою та членами ЛКК, згідно з якою за висновком ЛКК ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, не спроможна до самообслуговування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що догляд за ОСОБА_2 є підставою для зарахування періоду такого догляду до стажу роботи, який дає право позивачу на призначення йому пенсії за віком, з надісланням до системи персоніфікованого обліку ГУ ПФУ в Харківській області відомостей про догляд на непрофесійній основі ОСОБА_1 за ОСОБА_2 з 14.10.2016 по 18.03.2019 включно як особою, що за медичним висновком потребувала постійного стороннього догляду, та з 19.03.2019 р. по 23.04.2021 включно – як за інвалідом І групи.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 31 липня 2019 року по справі № 348/2357/16-а. 
Не застосування Відповідачем № 1 у спірних правовідносинах пункту «ж» статті 3 та пункту «є» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не врахування ним вищенаведених висновків Верховного Суду, обов`язок додержання яких у правовідносинах з ОСОБА_1 покладається частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності, порушення принципу справедливості та спростовує його твердження про те, що він діяв у відповідності до ст. 19 Конституції України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з урахуванням обставин реального здійснення позивачем у спірних правовідносинах догляду за ОСОБА_2 сама лише відсутність відомостей у системі персоніфікованого обліку в реєстрі застрахованих осіб не може бути кваліфікована у якості справедливої підстави для відмови у збільшенні страхового стажу та для відмови у проведенні перерахунку пенсії.
Беручи до уваги, що відповідачами не спростовано правильність посилань суду першої інстанції на причинно-послідовний зв`язок між бездіяльністю правопопередника Відповідача №1 і правопопередника Відповідача № 2 та встановлення порушення прав позивача на призначення та виплату надбавки за догляд ОСОБА_2 , на перерахунок і виплату пенсії з урахуванням часу догляду за ОСОБА_2 , вірним є висновок суду про наявність у позивача, як пенсіонера, права на збільшення стажу роботи тривалістю, що дорівнює часу догляду за ОСОБА_2 . 
Доводи Відповідача № 1 щодо формальності рішення суду першої інстанції та вчинення дій у відповідності до ст. 19 Конституції України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Інших доводів, які би мали значення для справи та яких апеляційний суд не дослідив і не надав їм правової оцінки, апеляційні скарги відповідачів не містять.
З огляду на встановлені обставини справи правильним є висновок суду першої інстанції, про визнання протиправним та скасування рішення Відповідача № 1 від 03.05.2023 № 963260157610 про відмову у зарахуванні стажу за період догляду за ОСОБА_2 та перерахунку пенсії позивачу, а також визнання протиправною бездіяльності Відповідача № 1 з незарахування позивачу до страхового стажу періоду догляду за ОСОБА_2 з 14.10.2016 по 23.04.2021 та з не перерахунку йому пенсії з урахуванням такого періоду.
Надаючи правову оцінку доводу Відповідача № 2, викладеному в апеляційній скарзі, щодо визначення Департаментом соціальної політики Харківської міської ради уповноваженої особи для нарахування і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції Відповідачу № 2 було достовірно відомо, що відповідно до наказу Департаменту соціальної політики Харківської міської ради від 12.09.2023 № 92 «Про визначення уповноваженої особи для нарахування і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» уповноваженими для нарахування і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, визначено Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради.
Однак Відповідач № 2 не повідомив суд про те, що належить залучити співвідповідачем у справі уповноважену особу для нарахування і виплати компенсації позивачу, який надавав соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 , Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, чим обмежив можливість реалізації прав позивачем, перешкодив діяльності суду першої інстанції з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи.
У апеляційній скарзі Відповідачем № 2 не наведено причин неповідомлення суду першої інстанції під час розгляду справи про обставини, які виключають його повноваження з нарахування і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21), на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
У постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20) Верховний Суд дійшов висновку, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
За змістом правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 березня 2019  по справі № 814/218/14 (адміністративне провадження № К/9901/25199/18), наведений у ч. 2 ст. 45 КАС перелік дій, які можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
У постанові від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19) Верховний Суд зазначив, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу.
Колегія суддів враховує, що у відкритому доступі на сторінках сайту Департаменту соціальної політики Харківської міської ради в розділі Документи Департаменту та на інших відсутні відомості щодо видання вищезазначеного наказу, до апеляційної скарги Відповідачем № 2 копії такого наказу також не додано.
За вищенаведених обставин, правового регулювання та висновків Верховного Суду слід дійти висновку, що надання Відповідачем № 2 до суду першої інстанції завідомо неправдивих відомостей направлене на перешкоджання справедливому розгляду справи, отже, є зловживанням процесуальними правами. 
Колегія суддів наголошує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Відповідно до п.п. 2, 4 та 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
Оскільки неповідомлення у відзиві на позовну заяву Відповідачем № 2 наявності наказу Департаменту соціальної політики Харківської міської ради від 12.09.2023 № 92, що унеможливлює ефективний захист порушених прав позивача без залучення співвідповідачем Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, вплинуло на ухвалення рішення судом першої інстанції без урахування таких важливих обставин, і таке замовчення за вищенаведеними висновками Верховного Суду слід кваліфікувати, як зловживання процесуальними правами, колегія суддів вважає, що внаслідок такого зловживання ефективним способом захисту порушених прав позивача є відшкодування Відповідачем № 2 завданої позивачу майнової шкоди, розмір якої має бути визначений у сумі невиплаченої йому компенсації за надання соціальної послуги на непрофесійній основі з догляду за ОСОБА_2 з 14.10.2016 (день звернення до органу соціального захисту) по 30.05.2018 включно, що зумовлює зміну мотивувальної та резолютивної частин рішення суду першої інстанції щодо визначення способу захисту порушеного права з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові, та шляхом викладення абзацу п`ятого резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № 520/27533/23 у такій редакції:
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради у відшкодування завданої ОСОБА_1 майнової шкоди нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму, розмір якої визначити у сумі невиплаченої йому компенсації за надання соціальної послуги на непрофесійній основі з догляду за ОСОБА_2 з 14.10.2016 (день звернення до органу соціального захисту) по 30.05.2018 включно. 
В іншій частині задоволення позову рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № 520/27533/23 залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Доводи апеляційних скарг в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  317,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 по справі № 520/27533/23 - змінити в частині визначення способу захисту порушеного права шляхом викладення мотивувальної частини з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові, та абзацу п`ятого резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № 520/27533/23 у такій редакції:
«Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради (ЄДРПОУ 25864181, пр-т Тракторобудівників, 144, м. Харків, 61121) у відшкодування завданої ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) майнової шкоди нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму, розмір якої визначити у сумі невиплаченої йому компенсації за надання соціальної послуги на непрофесійній основі з догляду за ОСОБА_2 з 14.10.2016 (день звернення до органу соціального захисту) по 30.05.2018 включно». 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова