ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" лютого 2024 р.        м. Львів   Справа №921/252/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                І.Б. Малех
суддів                                                                                                    О.В. Зварич 
          Б.Д. Плотніцький
секретар судового засідання          Залуцький Д.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, б/н від 21.11.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/3589/23, 01-05/3593/23 від 24.11.2023)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року (суддя Руденко О.В., повний текст рішення складено 30.10.2023, м. Тернопіль)
у справі №921/252/23
за позовом Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, м. Тернопіль 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювітас", м. Тернопіль
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державний реєстратор Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області Марцінковський О.Л., смт. Заводське, Чортківський район, Тернопільська область 
про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою із кадастровим номером 6110100000:13:007:0055 шляхом: здійснення демонтажу встановлених перешкод (огорожі з воротами) по усьому периметру самовільно зайнятої частини ділянки , на котрій знаходиться площадка під відкриту автомобільну стоянку та звільнення цієї земельної ділянки від інших належних відповідачу речей та майна; забезпечення допуску представникам позивача на територію частини земельної ділянки, на котрій знаходиться площадка під відкриту автомобільну стоянку; заборону відповідачу вчиняти позивачу будь-які перешкоди в користуванні належним йому на праві користування об`єктом нерухомого майна, а саме частиною земельної ділянки, з кадастровим номером 6110100000:13:007:0055, на котрій знаходиться площадка під відкриту автомобільну стоянку, площею 5740 квадратних метрів; визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 02.09.2022 №64677792 та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 6110100000:13:007:0055 шляхом знесення самочинно побудованих
за участю представників учасників процесу:
від позивача: Іващук В.М. – адвокат (ордер серія ВО №1070037 від 06.02.2024), Пньов П.О. – адвокат (ордер серія ВО №1058052 від 21.11.2023); 
від відповідача в режимі відеоконференції: Дубовий А.М. – представник (довіреність від 20.10.2023); 
третя особа: не з`явились;
ВСТАНОВИВ:
          12.04.2023 на розгляд Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювітас", третя особа – Державний реєстратор Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області Марцінковський О.Л. про усунення перешкод в користуванні належним йому на праві постійного користування об`єктом нерухомого майна, а саме частиною земельної ділянки , з кадастровим номером 6110100000:13:007:0055, на якій знаходиться площадка під відкриту автомобільну стоянку, площею 5740кв. м., шляхом: здійснення демонтажу встановлених перешкод (огорожі із воротами) по усьому периметру самовільно зайнятої частини земельної ділянки, на котрій знаходиться площадка під відкриту автомобільну стоянку, площею 5740 кв. м., з кадастровим номером 6110100000:13:007:0055 та звільнення цієї земельної ділянки від інших належних ТОВ «Ювітас» речей, майна; забезпечення доступу представникам Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка на територію частини земельної ділянки з кадастровим номером 6110100000:13:007:0055, на котрій знаходиться площадка під відкриту автомобільну стоянку, площею 5740 кв. м. 
18.07.2023 позивачем на розгляд суду першої інстанції подано заяву про зміну (доповнення) предмету позову, згідної якої просить додатково до заявлених позовних вимог визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області Марцінковського О.Л. від 02.09.2022, індексний номер 64677792 про державну реєстрацію за ТОВ «Ювітас» права власності на відкриту автомобільну стоянку на 100 автомобілів, за адресою: м. Тернопіль, вул. В. Громницького, 1а, на частині земельної ділянки з кадастровим номером 6110100000:13:007:0055, котра перебуває у постійному користуванні Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка; зобов`язати ТОВ «Ювітас» усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою із кадастровим номером 6110100000:13:007:0055, шляхом знесення самочинно побудованих будівель-контрольно-пропускний пункт, Б, загальна площа 12,7 кв. м. та прохідна, В, загальна площа 9,1 кв. м. за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, м. Тернопіль, вул. Громницького В, будинок 1а, за рахунок відповідача та привести земельну ділянку у попередній стан. 
Позовні вимоги, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог мотивовано тим, що земельна ділянка, котра належить навчальному закладу на праві постійного користування, фактично перебуває у володінні ТОВ "Ювітас" без будь-яких правових підстав для цього; майно Товариства, що знаходиться на цій ділянці не належить до нерухомого та є самочинно збудованим; самовільно зайнявши земельну ділянку відповідач незаконно чинить перешкоди постійному землекористувачу у користуванні нею.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 у справі №921/252/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Дане рішення мотивоване тим, що право власності на майно-автостоянку відповідачем набуте у встановленому порядку. Письмових доказів, які б вказували на те, що збудоване товариством та прийняте в експлуатацію державною технічною комісією у 1998 році майно не належить до числа нерухомого, як і самовільно збудоване, матеріали справи не містять, при цьому відмічено, що від проведення експертизи , що пропонувалася судом на стадії підготовчого провадження сторони відмовились, з врахуванням чого в позові відмовлено. 
Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08 листопада 2023 року у справі №921/252/23 заяву ТОВ «Ювітас» б/н (вх. №8589) від 20.10.2023 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково; стягнуто з Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка на користь ТОВ «Ювітас» суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3294,08 грн.; повернуто без розгляду заяву з процесуальних питань №1738/36-01.06 від 23.10.2023; клопотання про долучення доказів від 07.11.2023 б/н (вх. №8979, №8980 від 07.11.2023) залишено без розгляду. 
Позивач – ТОВ «Ювітас», не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.
Скаржник вказує, що з акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва від 11.08.1998 не вбачається жодних відомостей про обладнання автостоянки контрольно-пропускним пунктом Б, загальною площею 12,7 кв. м. та прохідною В, загальною площею 9,1 кв. м., Крім цього звертає увагу на те, що в такому відсутні будь-які згадки про прийняття в експлуатацію комісією контрольно-пропускного пункту Б, загальною площею 12,7 кв. м. та прохідної В, загальною площею 9,1 кв. м., які 05.08.2022 незаконно та протиправно, на підставі даного акту були зареєстровані державним реєстратором Заводської селищної ради Марцінковським О.Л. на праві власності за ТОВ «Ювітас». Відповідачем не долучено до суду та не надано проектної документації виготовленої ТФ ДПІ «Львівпромбудпроект» чи інших підтверджуючих документів про надання дозволу органом місцевого самоврядування на будівництво та прийняття в експлуатацію саме контрольно-пропускного пункту Б, загальною площею 12,7 кв. м. та прохідної В, загальною площею 9,1 кв. м. Крім цього звертає увагу на те, що матеріали справи не містять свідоцтва про право власності ТОВ «Ювітас» на автомобільну стоянку та її складові частини. 
Також, скаржник посилається на те, що будь-яких доказів того, що ТОВ «Ювітас» продовжив дію договору користування землею після 29.06.2003 останнім не подано та судом першої інстанції не здобуто. Звертає увагу також на те, що після завершення в червні 2003 року дії договору на тимчасове користування землею №114 від 30.06.1998, ТОВ «Ювітас» жодних дозволів на будівництво будівель на спірній земельній ділянці від органу місцевого самоврядування не отримувало, а отриманий дозвіл №166 від 01.07.1998 та акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва від 11.08.1998 не містить жодного слова про надання дозволу на будівництво та введення в експлуатацію будівель контрольно-пропускного пункту, Б, загальною площею 12,7 кв. м. та прохідної, В, загальною площею 9,1 кв. м.
Попри, це також вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в клопотанні про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Регіональне відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях.
Скаржник вказує, що державний реєстратор Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області Марцінковський О.Л., всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови КМ України від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», незаконно та протиправно зареєстрував право власності на автомобільну стоянку за ТОВ «Ювітас», а саме за особою , яка окрім іншого, не мала права власності або іншого речового права на земельну ділянку , про що йому було достеменно відомо, шляхом здійснення відповідної перевірки відомостей Державного земельного кадастру та внесення ним цих відомостей у виданий відповідачу витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 308823807; дата час формування 02.09.2022). 
Відповідно до цього, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі №921/252/23 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує про орієнтовний розрахунок судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 12  078 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42  000,00 грн. , всього разом становлять 54078,00 грн. 
Відповідач – ТОВ «Ювітас», у відзиві на апеляційну скаргу, б/н від 20.12.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/8254/23 від 21.12.2023) заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що 07.07.1998 Інспекцією архітектурно-будівельного контролю управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Тернопільської міської ради видано ТОВ «Ювітас» дозвіл на виконання будівельних робіт №166, а саме – робіт з влаштування автомобільної стоянки на 100 автомобілів по вул. Громницького. На підставі даних документів здійснено будівельні роботи з будівництва відкритої автомобільної стоянки на 100 автомобілів. На підставі акту від 11.08.1998 прийнято в експлуатацію стоянку автомобільного транспорту на 100 автомобілів, розташовану за адресою: вул. Надзбручанська/Громницького. Даний акт затверджено рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1381 від 23.12.1998. 
Той факт, що на підставі рішення №1381 не було оформлено права власності, не може свідчити про протиправність здійснення будівництв, яке є підставою для виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно. Щодо твердження скаржника про самовільне будівництво, то відповідач вказує на те, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів того, що наслідки проведених відповідачем будівельних робіт є об`єктами самовільного будівництва. Також вважає, необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що будівництво відкритої автомобільної стоянки проведено всупереч розробленій проектній документації, оскільки в первісній позовній заяві та заяві про зміну предмету позову не містилось доводів, спростування яких вимагало б від відповідача подання такої проектної документації. Зазначає відповідач також про те, що матеріалами даної справи достовірно підтверджується, що усі будівельні роботи, пов`язані із влаштуванням автомобільної стоянки проведено у 1998 році, в тому числі на підставі рішення №752 та угоди про надання в тимчасове користування земельної ділянки, для влаштування та розміщення автомобільної стоянки на території, закріпленій за ТДПУ від 30.01.1998. 
При цьому, зауважує, що при укладенні договору оренди №200 нерухомого майна, що належить до державної власності від 04.10.2005, позивач, як балансоутримувач майна, не висловлював жодних заперечень, щодо стану земельної ділянки. Окрім того вказує, що звертаючись з позовом до суду позивач просив застосувати наслідки закінчення строку договору №200, а не наслідки його недійсності і при розгляді справи №921/252/23 не порушувалось питання, щодо оцінки договору №200 нормам чинного законодавства в контексті вирішення питання про його недійсність. 
Що ж стосується доводів про протиправність дій державного реєстратора, відповідач вказує, що для проведення державної реєстрації права власності на автомобільну стоянку, відповідачем було подано повний перелік документів, передбачений п.77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому твердження про порушення державним реєстратором будь-яких вимог законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вважає некоректним. 
Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Також, просить стягнути з позивача на його користь 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 
22.01.2024 в канцелярію суду від представника скаржника поступило клопотання про долучення до матеріалів справи акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, щодо об`єкта земельної ділянки від 03.02.2022 №25-ДК/0040/АП/09/01/-22. Даним актом встановлено, що рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.05.1998 №646 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки» , яким надано дозвіл ТОВ «Ювітас» на складання проекту відведення земельної ділянки площею 4000 кв. м. під розміщення автостоянки по вул. Громницького «Надзбручанській» та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.06.1998 №752 «Про затвердження проектів відведення та надання земельних ділянок в користування» , яким затверджено проект відведення земельної ділянки під влаштування автомобільної стоянки ТОВ «Ювітас» по вул.. Громницького (Надзбручанській), вилучено з користування Терпнопільського державного педагогічного університету земельної ділянки площею 0,389 га по вул. Громницького (Надзбручанській) та надано земельну ділянку в тимчасове користування, терміном на п`ять років , площею 0,389 га ТОВ «Ювітас» під влаштування автомобільної стоянки за адресою вул. Громницького (Надзбручанській), прийняті з порушенням п. 34 ч.1 ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. При цьому, вказує, що даним актом встановлено відсутність порушень вимог земельного законодавства при відведені земельних ділянок позивачу за кадастровим номером 6110100000:13:007:0018 та №6110100000:13:007:0055. Щодо строку на подання такого, то вказує, що про такий йому стало відомо у січні 2024 року та безпосередньо такий був отриманий на адвокатський запит 17.01.2024. До даного клопотання долучено: адвокатський запит від 15.01.2024; лист Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №29-19-0.181-6/90-24 від 16.01.2024, завірена копія акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта земельної ділянки від 03.02.2022 №25/0040/АП/09/01/-22. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 (головуючий суддя Малех І.Б., судді – Зварич О.В., Плотніцький Б.Д.) поновлено Тернопільському національному педагогічному університету імені Володимира Гнатюка строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі №921/252/23 та відкрито апеляційне провадження за такою; призначено розгляд справи №921/252/23 в судове засідання на 16 січня 2024 року. 
Судове засідання 16.01.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Плотніцького Б.Д. 
В подальшому, ухвалою суду від 22 січня 2024 року судове засідання у справі №921/252/23 призначена на 06 лютого 2024 року. 
В судове засідання 06.02.2024 до Західного апеляційного господарського суду з`явились представники скаржника, а в режимі відеоконференції – представник відповідача. 
Третя особа участі уповноваженого представника в судове засідання 06.02.2024 не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази чого містяться в матеріалах справи. 
Представники учасників процесу, які з`явились в судове засідання 06.02.2024 підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та відзиві на неї. 
Щодо клопотання про долучення до матеріалів справи акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, щодо об`єкта земельної ділянки від 03.02.2022 №25-ДК/0040/АП/09/01/-22, то такий судом апеляційної інстанції до уваги не береться, з огляду на те, що такий існував на час розгляду справи в суді першої інстанції, а аргументи про те, що наявність такого доказу було встановлено у січні 2024 року є необґрунтованими. 
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників учасників процесу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі №921/252/23 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.
Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів від 23.01.1981 за Тернопільським державним педагогічним інститутом було закріплено вільну від забудови ділянку в районі вул. Новозбручанської, для влаштування ботанічного саду (2 га), складовою частиною якої, за твердженням позивача, є спірна земельна ділянка по вул. Громницького.
Пунктом 3 даного рішення було зобов`язано управління головного архітектора міста оформити відведення цієї земельної ділянки в натурі відповідною документацією, доказів чого матеріали справи не містять. 
В подальшому, 30 січня 1997 року, між Тернопільським державним педагогічним університетом та ТОВ "Ювітас" було укладено угоду про надання в тимчасове користування земельної ділянки для влаштування та розміщення автомобільної стоянки на території, закріпленій за ТДПУ. Площа орендованої земельної ділянки цією угодою не визначена. Водночас, на Орендаря покладено обов`язок виготовити відповідну проектну документацію, попередньо погодивши її з ТДПУ. Доказів того, що така технічна документація була виготовлена та у встановленому порядку затверджена, матеріали справи не містять. Даного не спростовано матеріалами апеляційної скарги. 
У відповідності до положень статті 22 Земельного кодексу України, у редакції, що діяла у 1997 році, право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 Земельного кодексу України).
Як встановлено обставинами справи, станом на 1997 рік право власності чи постійного користування земельною ділянкою за навчальним закладом у встановленому вище порядку оформлено не було. Таким чином судом першої інстанції вірно відмічено, що встановлені в умовах угоди від 30 січня 1997 року будь - які обмеження чи заборони, щодо користування земельною ділянкою не могло нести жодних правових наслідків для її учасників.
В подальшому, рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 червня 1998 року №752, земельну ділянку площею 0,389 га по вул. Громницького (Надзбручанській), було вилучено з користування Тернопільського державного педагогічного університету, враховуючи письмову згоду землекористувача (п.4.2 рішення); затверджено проект відведення цієї земельної ділянки під влаштування автомобільної стоянки ТОВ "Ювітас" (п.4.1 рішення) та надано її в тимчасове користування згаданому Товариству терміном на 5 років (п.4.3 рішення).
Судом апеляційної інстанції встановлено що матеріали справи містять декілька копій рішень  №752 із різним змістом. 
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, учасниками цього спору надано суду рішення №752, що знаходилось у Державному архіві Тернопільської області, попередньо передане туди на зберігання Тернопільською міською радою (лист від 15.08.2023 року №18597-Ф/2023), з огляду на це , судом правомірно досліджується судом при вирішенні даного спору, як належний та допустимий доказ.
Як в суді першої так і в апеляційній інстанціях, позивач вказує, що жодної письмової згоди на вилучення земельної ділянки позивачем не надавалося, а саме рішення є підробленим, однак дане не доведене належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України.
Судом встановлено, що із преамбули рішення №752 від 24.06.1998 вбачається, що останнє приймалось за наслідками розгляду звернень підприємств та організацій міста, а не за власною ініціативою органу місцевого самоврядування. 
Щодо твердження скаржника на існуючу на той час законодавчо встановлену заборону про вилучення земельної ділянки від навчального закладу, то дане спростовується наступним. 
У відповідності до вимог ст. 33 Земельного кодексу України вбачається , що у 1998 році законодавець наклав заборону на вилучення земель виключно у сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів, до яких позивач не належить. До того ця правова норма не стосується добровільної відмови від права користування земельною ділянкою, що мала місце у спірних правовідносинах.
З врахуванням наведеного, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що 24 червня 1998 року земельна ділянка площею 0,389 га по вул. Громницького (Надзбручанській) вибула із користування Тернопільського державного педагогічного університету, а 30 червня 1998 року, на підставі договору укладеного між Тернопільською міською радою та ТОВ "Ювітас" передана в оренду останньому терміном на п`ять років для влаштування автомобільної стоянки. Даною угодою сторони такої погодили , зокрема, що: землекористувач зобов`язаний розпочати будівництво об`єктів на орендованій земельній ділянці тільки після розробки та погодження проектно-кошторисної документації у встановленому порядку (п.3.2.2 договору); - об`єкти збудовані землекористувачем на орендованій земельній ділянці, є його власністю (пункт 5.1.1 договору).
На виконання даного, 01 липня 1998 року начальником інспекції Держархбудконтролю ТОВ "Ювітас" було видано дозвіл №166 на виконання будівельних робіт з влаштування автомобільної стоянки на 100 автомобілів по вул. Громницького у місті Тернополі.
В подальшому, за наслідками проведення цих робіт Державною технічною комісією було складено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва відкритої автомобільної стоянки на 100 автомобілів, який затверджений рішенням Виконкому Тернопільської міської ради 23 грудня 1998 року за №1381, де в п.9 вказано, що автомобільна стоянка, серед іншого, відповідає вимогам "Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №115.
В підтвердження даного, у пункті 18 рішення №1381 від 23.12.1998, виконкомом Тернопільської міської ради доручено міському БТІ оформити право власності на приміщення, серед яких значиться і автомобільна стоянка на 100 автомобілів, влаштована ТОВ "Ювітас" (Т-1, а.с.81). 
07.06.2002 року Управлінням містобудування та архітектури збудованому об`єкту присвоєна поштова адреса.
Станом на спірний період порядок, основні вимоги і умови прийняття в експлуатацію  закінчених  будівництвом  об`єктів  незалежно від їх форми власності та призначення, регламентувалися ДБН А.3.1-3-94, що були затверджені наказом Держкоммістобудування  України 05.10.1994  № 48 та введені в дію з 01.01.1995.
Зокрема пункти 3.1, 3.3 цих ДБН передбачали, що закінчені будівництвом об`єкти, які не є державною власністю приймаються в експлуатацію за рішенням державних технічних комісій. До складу цих комісій включаються представники забудовника (замовника),  проектувальника, підрядника (при здійсненні будівництва підрядним способом), місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, органів державного санітарно-епідеміологічного нагляду та державного пожежного нагляду, виконавчого органу відповідних місцевих Рад. При введенні в експлуатацію закінчених будівництвом автостоянок до складу державної технічної комісії включаються представники Державної автомобільної інспекції.
Рішення про прийняття об`єктів в експлуатацію можуть прийматися державними технічними комісіями тільки по тих об`єктах, які закінчені будівництвом в обсязі,  передбаченому проектом та підготовлені до експлуатації. Результатом роботи державної технічної комісії є складання і підписання акта державної технічної комісії в якому приймається рішення про введення об`єкта в експлуатацію. Акт державної технічної комісії затверджується органом, який призначив цю комісію. Підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об`єкт ( пункт 3.11 ДБН).
З доводів відповідача, які не заперечуються позивачем слідує, що облаштування автомобільної стоянки ТОВ "Ювітас" відбувалося на протязі 1998 року. Доказів здійснення будівництва Товариством після 01 січня 2004 року, матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції вірно врахував, що для правового регулювання цих правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР, а не приписи ЦК України, які ще не набрали чинності.
У відповідності до вимог статті 105 Цивільного кодексу УРСР до ознак самовільного будівництва належить: будівництво без спеціального дозволу або належно затвердженого проекту; будівництво з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що жодна із перелічених умов матеріалами справи не підтверджується, з підстав того, що облаштуванню автомобільної стоянки передувало укладення договору оренди земельної ділянки, отримання дозволу на здійснення будівельних робіт, прийняття цих робіт державною технічною комісією, якою, серед іншого, зазначено, про виготовлення замовником будівництва проектної документації на нього, погодження цієї документації компетентними органами та виконання заходів по забезпеченню пожежної безпеки, вибухонебезпеки, охороні навколишнього середовища, що передбачені діючими будівельними, санітарними та іншими нормами.
Відповідно до цього, необґрунтованими є твердження позивача, що в спірних правовідносинах мало місце самовільне будівництво.
Позивач, в своє обґрунтування вказував на те, що у період з 04.10.2005 по 31.03.2021 ТОВ "Ювітас" здійснювало оренду нерухомого майна - площадки під відкриту автомобільну стоянку, площею 5740 квадратних метрів, розташованої на спірній земельній ділянці, на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 04.10.2005 року №200, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській  області та ТОВ "Ювітас". В подальшому, даний правочин припинив свою дію, відповідно Тернопільський національний педагогічний університет ім. В. Гнатюка звертався до відповідача у справі з вимогами (листи від 11.06.2021 року №659-40/0, від 15.04.2021 №471-40/06  про "... негайне звільнення території, що перебувала в оренді" ... повернення нерухомого майна з оренди".
Однак, за наслідками розгляду цих звернень, листом від 15.06.2021 року ТОВ "Ювітас" повідомило про необхідність компенсації останньому вартості майна, що належить йому на праві власності. Зазначені вимоги навчальним закладом відхилені (лист від 13.07.2021 №853-40/06) зазначено на необхідність демонтажу майна орендаря та переміщення його за межі земельної ділянки.
Позивач у заяві про зміну предмету позову вказує на те, що спірна земельна ділянка, є складовою частиною земельної ділянки площею 20,2560 га, щодо якої навчальному закладу 27.04.2005 виданий Державний акт на право постійного користування. Договір №200 був укладений 04.10.2005 року, тобто після видачі цього акту.
Однак, як вірно відмічено судом першої інстанції предметом розгляду орендних правовідносин за договором від 04.10.2005 року №200 являлося нерухоме майно, а саме площадка під відкриту автомобільну стоянку з частковим щебеневим покриттям (200 м. кв.), а не земельна ділянка площею 5740 метрів квадратних.
Повернення орендованого майна не є предметом спору у даній справі відтак обставини, пов`язані з його поверненням/неповерненням в ході судового розгляду судом першої інстанції правомірно не досліджувалися.
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ТОВ "Ювітас" права власності на відкриту автомобільну стоянку на 100 автомобілів, то судом правомірно відмовлено з огляду на наступне. 
Відтак, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", що був прийнятий 01 липня 2004 року за № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).
Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника, шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.
Пунктом 9 Порядку №1127 визначено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.
Відповідно до частини другої ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього  закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
При цьому, ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Суд апеляційної інстанції вказує, що, як в суді першої, так і в апеляційній інстанціях, позивач фактично не заперечуючи право власності відповідача на автомобільну стоянку, стверджує, що остання, в силу постанови Кабінету Міністрів України №115 від 22.01.1996 року, ДБН В.2.3-15:2007 та наказу Держкомбуду від 09.06.1998 року №1221, об`єктом нерухомого майна не являлася, а відтак право власності на неї не могло бути зареєстровано за встановленими Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" правилами.
В спростування даного судом першої інстанції вірно вказано, що ні перелічені вище, ні діюча на час спірного будівництва редакція Цивільного кодексу УРСР не містили такого правового визначення як "нерухоме майно". З даного випливає, що твердження позивача про те, що збудована відповідачем автомобільна стоянка не може вважатися "нерухомим майном за законом" є вірним. Адже на той час не існувало спеціального законодавчого акта із переліком об`єктів, що належать до нерухомості.
Згідно ч. 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
З врахуванням наведеного, судом першої інстанції вірно відмічено що у спірних правовідносинах необхідно виходити з саме з конкретного об`єкта та його фактичних характеристик, оскільки визначальною умовою для державної реєстрації права власності на нього є виключно його особисті характеристики та функціональне призначення в сукупності.
В матеріалах справи наявні результати розгляду скарги позивача на дії державного реєстратора Міністерством юстиції України. Зокрема, із висновку від 21.12.2021 року Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора встановлено, що єдиним порушенням при реєстрації за відповідачем права власності на спірне майно, та як наслідок підставою для скасування рішення реєструючого органу, була відсутність документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адресного номера.
Однак, із оспорюваного у даній справі рішення державного реєстратора від 02.09.2022 вбачається, що серед іншого, підставою для державної реєстрації права власності за Товариством нерухомого майна слугував виданий 07.06.2002 Управлінням містобудування та архітектури документ, щодо присвоєння поштової адреси.
Крім цього, слід врахувати, на що наголосив і суд першої інстанції в оспорюваному рішенні на те, що у спірних правовідносинах індивідуальних характеристик майна вказують і договірні стосунки, що існували між органом приватизації та ТОВ "Ювітас " на протязі 2005- 2021 років. Так, передаючи у 2005 році в оренду відповідачу площадку під відкриту автомобільну стоянку, яка знаходилась на балансі Тернопільського національного педагогічного університету, як Фонд державного майна по Тернопільській області в договорі №200 від 04.10.2005 року так, і навчальний заклад в акті приймання - передачі від 04.10.2005 року визначили, що предметом цього договору є саме нерухоме майно - площадка з частковим щебеневим покриттям (200м.кв.).
Отже, з врахуванням доказової бази, що міститься в матеріалах справи та описана вище вбачається, що право власності на майно-автостоянку відповідачем набуте у встановленому порядку. Письмових доказів, які б вказували на те, що збудоване відповідачем та прийняте в експлуатацію Державною технічною комісією у 1998 році майно не належить до числа нерухомого матеріали справи не містять та не подані такі докази в спростування даного до суду апеляційної інстанції. Письмових доказів, котрі б вказували на те, що спірне майно є самовільно збудованим матеріали справи не містять. Не надано суду також, і висновків експертів, які б вказували на те, що збудована відповідачем автостоянка не належить до складу нерухомого майна та не підлягала державній реєстрації. 
З врахуванням наведеного, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що відсутніми є підстави для задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора від 02.09.2022 року за індексним номером 64677792 та зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно побудованих будівель та решти похідних вимог.
Отже, з врахуванням описаного вище, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.10.2023 року у справі №921/252/23.
Відповідно до ч. 1-2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Тернопільської області ухвалив рішення від 18 жовтня 2023 року у справі №921/252/23, з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Отже, рішення Господарського суд Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі №921/252/23 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка - без задоволення.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України). Відтак, згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, б/н від 21.11.2023 (вх. № апеляційного суду 01-05/3589/23, 01-05/3593/23 від 24.11.2023) – залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі №921/252/23 - залишити без змін.
3.          Судовий збір за подання апеляційної скарги – покласти на Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України. 
5.          Матеріали справи №921/252/23 повернути Господарському суду Тернопільської області. 
Повний текст постанови складено 14.02.2024.

Головуючий суддя                                                                      І.Б. Малех 

Суддя                                                                                          О.В. Зварич

Суддя                                                                                          Б.Д. Плотніцький