ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2023 р. 	Справа № 440/5165/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 01.11.23  по справі № 440/5165/23
за позовом       ОСОБА_1  
до      Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області              
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.12.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 виплату нарахованої пенсії з 01.12.2022 без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум.
13.10.2023 від представника позивача до суду надійшла заява, у якій просять:
- постановити ухвалу про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року по адміністративній справі №440/5165/23, а саме щодо обмеження максимальним розміром при нарахуванні та виплаті належної до отримання ОСОБА_1 з 01.12.2022 року довічної пенсії за вислугу років;
- направити ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
В обґрунтування заяви зазначено, що після чергового отримання пенсії у жовтні 2023 року, яка надійшла на картковий рахунок позивача 05.10.2023, позивач дізнався, що відповідач всупереч рішенню Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі №440/5165/23 здійснює обмеження максимальним розміром при нарахуванні та виплаті пенсії та замість належної до отримання пенсії в розмірі 24585,32 грн. здійснює її виплату в розмірі 23085,32 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 року у задоволенні заяви представника позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі №440/5165/23 - відмовлено.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив перевірити її законність і обґрунтованість з урахуванням позовних вимог, обставин і доказів наявних в справі, скасувати та прийняти нове судове рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на помилковість висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що обставини здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.03.2023 року на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року у справі №440/5165/23 не входили до предмета доказування у цій справі та виникли після ухвалення судом рішення від 29.05.2023 року.
На думку позивача, суд першої інстанції не встановив, чи відбувались які-небудь зміни норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або зміни умов пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, які могли б бути підставою для застосування відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області обмеження розміру належної до отримання позивачем ОСОБА_1 довічної пенсії за вислугу років.
Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, а тому оскаржувана ухвала є незаконною і необгрунтованою.
Відповідач скориставшись своїм правом подав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на його переконання доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених в ухвалі суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, постановлення окремої ухвали.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені зокрема статтею 383 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими заявником.
При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.
Судом встановлено, що згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі №440/5165/23, судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 виплату нарахованої пенсії з 01.12.2022 без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум.
З письмових пояснень Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вбачається, що позивачу на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі №440/5165/23 проведено нарахування пенсії з 01.12.2022 без обмеження її максимальним розміром.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що з протоколу за пенсійною справою №1602019235 від 01.12.2022 розмір перерахованої на виконання вищезазначеного рішення суду пенсії позивача склав 23085,32 грн.
Як встановлено з протоколу перерахунку пенсії позивача, проведеного з 01.03.2023 розмір пенсії ОСОБА_1 становив 24585,32 грн, однак був відповідачем обмежений на рівні грудня 2022 року та склав 23085,32 грн.
Таким чином, зі змісту наданих пенсійним фондом письмових пояснень, а також наявних в матеріалах справи протоколів перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на 01.12.2022, встановлено, що відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі №440/5165/23 проведено перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром.
Так, предметом судового розгляду в межах заявлених позовних вимог у справі №440/5165/23 були дії Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо обмеження з 01.12.2022 виплати сум пенсії позивача максимальним розміром, зумовленого помилковим застосуванням під час проведення перерахунку пенсії позивача положень частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
В межах адміністративної справи №440/5165/23 судом не вирішувалось питання щодо дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивачу у майбутньому.
Крім того, судом у межах справи №440/5165/23 не досліджувалось питання застосування обмеження максимального розміру пенсії з 01.03.2023 при обрахунку її розміру та виплаті, навпаки, обставини здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.03.2023 на виконання рішення суду у справі №440/5165/23 не входили до предмета доказування у цій справі та виникли після ухвалення судом рішення від 29.05.2023.
Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Arras та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").
Таким чином, слід зазначити, що у випадках, коли в рішенні суду не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесені рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.
Натомість, відповідачем на виконання рішення суду від 29.05.2023 здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача з врахування висновків, наведених у вказаному рішенні.
Отже, колегія суддів зазначає, що в разі незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо здійснення обрахунку розміру його пенсії в 2023 році, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про оскарження цього рішення, або дій пенсійного органу в загальному порядку.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 по справі № 440/5165/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський