Номер провадження: 22-ц/813/2190/24 
Справа № 522/4590/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/4590/19
Номер провадження: 22-ц/813/2190/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Комлевої О.С., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідачі – 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4 , 4) ОСОБА_5 , 5) державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт»,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_6 , про спростування недостовірної інформації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Абухіна Р. Д. 19 липня 2023 року, повний текст рішення складений 31 липня 2023 року, 

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати недостовірною розповсюджену відповідачами документальну інформацію про нібито відсутність його на роботі в ДП «Одеський морський торгівельний порт»: 1.1) 28.06.2018 року - протягом всього робочого дня; 1.2) 29.06.2018 року - протягом всього робочого дня; 1.3) 16.07.2018 року - з 09 год. 08 хв. до 14 год. 13 хв.; 1.4) 15.08.2018 року - з 12 год. 28 хв. до 17 год. 30 хв.; 1.5) 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв.; 2) зобов`язати відповідачів спростувати вищевказану інформацію та відкликати підписані відповідачами п`ять сфальсифікованих актів з усіх структурних підрозділів Одеського порту, де раніше було здійснено розповсюдження, зокрема, портофлот, служба праці та персоналу, служба небезпеки та інших. Позивач також просить судові витрати покласти на відповідачів. 
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 18.03.2019 року заступник директора порту з правових питань Пастухов А.А., разом з начальником договірно-правової служби ОСОБА_7 вручили йому п`ять аркушів паперу, на яких міститься сфальсифікована і недостовірна інформація нібито відсутності його на роботі в Одеському порту, а саме: - 28.06.2018 року - протягом усього робочого дня; - 29.06.2018 року - протягом усього робочого дня; - 16.07.2018 року - з 09 год. 08 хв. до 14 год. 13 хв.; - 15.08.2018 року - з 12 год. 28 хв. до 17 год. 30 хв.; - 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв..
Підписантами під цією дезінформацією було задіяно відповідачів - фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..
Про особливо цинічний правовий садизм дій відповідачів свідчить такий беззаперечний факт, що усі п`ять примірників документального фальсифікату датовано 19-им грудня 2018 року, а саме - ОСОБА_8 та професійним святом - Днем Адвокатури. Продемонстроване кощунство і свавілля наклепників у черговий раз вказує на глибину криміналізації та аморальності в порту, на системну анти людську й анти правову політику, внаслідок чого випадкові особистості, задіяні ватажками організованих злочинних угрупувань, безвідповідально вчиняють зумисні правопорушення. Наслідками є чималі матеріальні збитки та величезна моральна шкода.
Через здійснений блюзнірський правовий садизм, після 3-х місячних лікарняних, у перший день виходу на працю - 18.03.2019 року, було свідомо і цілеспрямовано, за змовою з виконавцями цього дійства, вчинено тероризування його фальсифікатом.
Вищенаведене беззаперечно свідчить, що по відношенню до нього в Одеському порту через скерований кримінальний адміністративний ресурс штучно й протизаконно організовано своєрідний шантаж і кримінальний тиск з використанням морально-нестійких осіб, задіяних поки що в оскаржуваних правопорушеннях.
Це є відповіддю на його правову позицію при захисті прав і законних інтересів трудового колективу, здійснених на виконання рішень загальних зборів, центральної ради профспілки портовиків та командирських нарад капітанів буксирних суден портофлоту Одеського порту (Т. 1, а. с. 1 - 3).
Позов виконаний друкованим способом, підписаний кульковою ручкою синього кольору. Разом з тим, серед підстав позову, після слів «…В Одеському порту:» міститься приписка «за невідомих причин», яка виконана кульковою ручкою чорного кольору (Т. 1, а. с. 2). Така ж сама приписка після слів «…В Одеському порту:» міститься у прохальній частини позову, яка також виконана кульковою ручкою чорного кольору. Вказані приписки не завірені, відсутня дата їх вчинення (Т. 1, а. с. 3). 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила. 
Спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Відповідач зазначив, що роботодавець позивача законно забажав надання інформації про причини відсутності його на роботі у зазначених в актах періодах. Проте, вмотивованих причин відсутності позивача на роботі, у вказаних в актах періодах, останнім не було надано.
У судовому засіданні позивач пояснив, що 28.06.2018 року був святковим днем - День Конституції України. 29.06.2018 року був вихідний день - після Дня Конституції. 16 липня 2018 року позивач знаходився в Одеському психічно-неврологічному диспансері по робочім справам, так як проходив огляд працівників портофлоту з психіатрії та наркології. 15.08.2018 року ОСОБА_1 був присутній у Приморському районі м. Одеси, як позивач за своїм позовом. 07.11.2018 року позивач був представником порту в СБУ. Тобто у зазначені в актах час та дати він дійсно був відсутній на робочому місці але з поважних причин. 
Відсутність позивача на робочому місці також підтверджується інформацією, яку надала Адміністрація морських портів України, на виконання ухвали суду про витребування доказів, щодо перетину ОСОБА_1 контрольно-пропускного пункту порту 16.07.2018 року, 15.08. 2018 року та 07.11.2018 року.
Позивач не надав суду доказів поширення відповідачами будь-якої інформації стосовно нього. Лише посилання на складання актів про відсутність позивача на роботі не може служити доказом поширення інформації.
Суду не надані належні та допустимі докази того, що зазначена в актах інформація порушує будь-яким чином особисті немайнові права позивача, та що така інформація завдає будь-якої шкоди відповідним його немайновим благам.
Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому відсутні підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи (Т. 2, а. с. 203 - 207).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 просять скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2023 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянти вказують на те, що: 1) судом свідомо порушено вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Підставами звернення до суду є - оскарження конкретних фактів про вчинення відповідачами правопорушень. Конституція України, ст. 6 Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод передбачають таку можливість. Відмовивши у задоволенні позову, суд порушив Конституційні гарантії на судовий захист права, формально віднісся до підстав та предмету позову; 2) суд протягом усього часу розгляду справи не спромігся встановити, що розповсюджена цинічна брехня має бути визнана недостовірною та повинна бути спростована; 3) суд безпідставно не взяв до уваги чисельні факти розповсюдження відповідачами зумисної брехні про буцімто відсутність його на роботі протягом вказаних в актах п`яти днів, надсилання сфальсифікованих документів до органів Держпраці в Одеському регіоні; 3) перекрутивши реальні факти правопорушень, суд помилково посилався на оціночні судження. На розгляді суду були п`ять сфальсифікованих актів, які були спрямовані на його незаконне звільнення з роботи, згідно наказу по Одеському порту від 19.03.2019 року, який було визнано незаконним та скасовано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року; 4) суд в рішенні неодноразово перекручує терміни «відсутність на роботі», «відсутність позивача на робочому місті». Суд не взяв до уваги його чисельні пояснення щодо його робочого місця, перебування його на роботі, специфіку роботи в портофлоті Одеського морського порту; 5) суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про виклик свідків, всіляко перешкоджав йому сформулювати переконливу правову позицію (Т. 2, а. с. 216 – 219).

Позиція відповідачів в апеляційному суді

Відповідачі не скористалися правом надання відзивів на апеляційну скаргу. Відзиві на апеляційну скаргу не надійшли. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2023 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: - суддя-доповідач – Назарова М.В.; - судді члени колегії – Кострицький В.В., Лозко Ю.П. (Т. 2, а. с. 225).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.08.2023 року залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року (Т. 2, а. с. 226 - 227).
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, якою виконано вимоги вищевказаної ухвали суду (Т. 2, а. с. 230).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2023 року (Т. 2, а. с. 232 – 232 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.09.2023 року закінчено підготовку справи до розгляду. Справа призначена до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (Т. 2, а. с. 236 – 236 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.12.2023 року задоволено заяву суддів Назарової М.В., Кострицького В.В., Лозко Ю.П. про самовідвід. Цивільну справу передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для належного забезпечення розгляду апеляційної скарги по суті в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України (Т. 2, а. с. 248а, 248б - 249).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2023 року, суддею-доповідачем було обрано - суддю Заїкіна А.П., у складі суддів членів колегії – Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О. (Т. 3, а. с. 2).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з повідомленням учасників справи (Т. 3, а. с. 3).
10.01.2024 року від судді Одеського апеляційного суду Погорєлової С.О. надійшла заява про самовідвід (Т. 3, а. с. 17).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.01.2024 року задоволено заяву судді Погорєлової С.О. про самовідвід. Відведено суддю Погорєлову С.О. за її заявою від участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт», третя особа ОСОБА_6 про спростування недостовірної інформації. Справу передано до канцелярії суду для виконання вимог ст. 40, 41 ЦПК України (Т. 3, а. с. 18).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: - суддя-доповідач – Заїкін А.П.; - судді члени колегії – Таварткіладзе О.М., Комлева О.С. (Т. 3, а. с. 20).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.01.2024 року витребувано у судді-доповідача Громіка Р.Д. для огляду та дослідження у судовому засіданні, призначеному на 18.01.2024 року, цивільну справу № 522/6699/19 (провадження № 22-ц/813/965/24) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, за апеляційними скаргами ДП «Одеський порт» та ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року (Т. 3, а. с. 21 - 22).
18.01.2024 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , надійшла спільна заява про недовіру та відвід суддів Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М., Комлевої О.С. (Т. 3, а. с. 33).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2024 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відвід суддів Заїкіна А.П., Комлевої О.С., Таварткіладзе О.М.. Справу передано до канцелярії апеляційного суду для визначення у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку судді для вирішення питання про відвід (Т. 3, а. с. 50 – 52).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2024 року для розгляду заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відвід суддям обрано суддю – Дришлюка А.І. (Т. 3, а. с. 34 – 34 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.01.2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відвід суддів Заїкіна А.П., Комлевої О.С., Таварткіладзе О.М. (Т. 3, а. с. 55 – 57).
У судовому засіданні ОСОБА_1 зробив усну заяву про відвід суддям Заїкіну А.П., Комлевій О.С., Таварткіладзе О.М..
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Комлевої О.С., Таварткіладзе О.М.. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник – ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. 
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.
Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду. Причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не надала. ОСОБА_1 підтвердив про обізнаність ОСОБА_6 , яка є його дружиною, про дату, час і місце розгляду справи в Одеському апеляційному суді 24.01.2024 року, не заперечував проти розгляду справи за її відсутності у судовому засіданні.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 ,  ОСОБА_6  підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

18.03.2019 року ОСОБА_1 отримав п`ять окремих Актів, які складені однією датою, а саме – 19 грудня 2018 року, в кожному з яких зазначено, що помічник начальника портофлоту ОСОБА_1 за невідомих причин був відсутній на роботі: - 28.06.2018 року - протягом усього робочого дня (Т. 1, а. с. 4); - 29.06.2018 року - протягом усього робочого дня (Т. 1, а. с. 5); - 16.07.2018 року - з 09 год. 08 хв. до 14 год. 13 хв. (Т. 1, а. с. 6); - 15.08.2018 року - з 12 год. 28 хв. до 17 год. 30 хв. (Т. 1, а. с. 7); - 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. (Т. 1, а. с. 8).
Усі вищезазначені Акти підписані працівниками порту - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..
Згідно матеріалів дослідженої апеляційним судом іншої справи №522/6699/19 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року був частковозадоволений позов ОСОБА_1  до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Визнано незаконним і скасовано наказ Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» № 99К 3-1 від 19.03.2019 року «Про припинення трудового договору».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника служби флоту Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт».
Стягнуто з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 березня 2019 року по 12 жовтня 2022 року в розмірі - 390 429 грн. 04 коп., визначеного без урахування (утримання) податків і зборів й інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. 00 коп.. 
У вищевказаному наказі ДП «Одеський морський торговельний порт» № 99К 3-1 від 19.03.2019 року «Про припинення трудового договору» серед підстав звільнення зазначений Акт від 19.12.2018 року. У поданні ДП «Одеський морський торговельний порт» до профспілкової організації про надання згоди на звільнення ОСОБА_1  за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) адміністрація порту посилається на відсутність останнього на роботі 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв..
В рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року надається оцінка поважності відсутностіОСОБА_1  на роботі 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв..
По справі виникли правовідносини щодо спростування недостовірної інформації в актах, складених за місцем роботи позивача про його відсутність на роботі. 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволені позовних вимог, разом з тим не погоджується з мотивуванням суду першої інстанції своїх висновків.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права. 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.
Згідно із статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За змістом ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (частина перша статті 201 ЦК України).
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України, презумпція добропорядності - ч. 3 ст. 277 ЦК України була виключена. Тому для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) недостовірності цієї інформації.
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом про визнання недостовірною та спростування інформації про відсутність його на роботі в ДП «Одеський морський торгівельний порт»: - 28.06.2018 року - протягом всього робочого дня; - 29.06.2018 року - протягом всього робочого дня; - 16.07.2018 року - з 09 год. 08 хв. до 14 год. 13 хв.; - 15.08.2018 року - з 12 год. 28 хв. до 17 год. 30 хв.; - 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв..
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 підтвердив, що він дійсно був відсутній на роботі: - 28.06.2018 року - протягом всього робочого дня; - 29.06.2018 року - протягом всього робочого дня; - 16.07.2018 року - з 09 год. 08 хв. до 14 год. 13 хв.; - 15.08.2018 року - з 12 год. 28 хв. до 17 год. 30 хв.; - 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв..
Щодо поважності причин відсутності ОСОБА_1 на роботі у вищевказаний час.
Відповідно до діючого процесуального законодавства підстави і предмет позову визначає позивач. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Доповнення одночасно підстав та предмету позову є неможливим.
Провадження у справі було відкрито ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2019 року. Визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 04.07.2019 року (Т. 1, а. с. 35 – 36). Підготовче судове засідання було закрито – 05.08.2020 року. Призначено справу до судового розгляду на 25.11.2020 року (Т. 1, а. с. 185).
Як зазначалося вище, у виконаному друкованим способом позові, який підписаний кульковою ручкою синього кольору, серед підстав позову, після слів «…В Одеському порту:» міститься приписка «за невідомих причин», яка виконана кульковою ручкою чорного кольору (Т. 1, а. с. 2). Така ж сама приписка після слів «…В Одеському порту:» міститься у прохальній частини позову, яка також виконана кульковою ручкою чорного кольору. Вказані приписки не завірені, відсутня дата їх вчинення (Т. 1, а. с. 3).
Таким чином, по-перше: - неможливо встановити, чи з дотриманням діючого процесуального кодексу були доповнені підстави та предмет позову щодо поважності причин відсутності на роботі. Ухвала суду першої інстанції (протокольна або у вигляді окремого процесуального документа) про прийняття доповнень підстав та предмету позову відсутня; - по-друге, неможливим є одночасне доповнення підстав та предмету позову. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звертався до суду з окремим позовом до ДП «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди (справа № 522/6699/19). У вказаній справі він доводив поважність причини його відсутності на роботі 07.11.2018 року - з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв., що було відображено в одному з Актів, складених 19.12.2018 року.
Колегія суддів приймає до уваги, що позивач у позові не зазначає про порушення його немайнових прав, зокрема, права на повагу до гідності та честі, приниження його ділової репутації тощо, у зв`язку із складенням вищевказаних актів. За змістом ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Таким чином,  ОСОБА_1  не позбавлений можливості доведення поважності причини його відсутності на роботі 29.06.2018 року - протягом усього робочого дня; - 16.07.2018 року - з 09 год. 08 хв. до 14 год. 13 хв.; - 15.08.2018 року - з 12 год. 28 хв. до 17 год. 30 хв., що зафіксовано у складених 19.12.2018 року актах, у випадку настання негативних наслідків у зв`язку із складенням вищевказаних актів, які стосуються його роботи в ДП «Одеський морський торговельний порт». 
За вищевказаних обставин, підстави для задоволення вищезазначених позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, за викладеного у даній постанові обґрунтування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є частково доведеними, тільки щодо необхідності зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги остаточний висновок районного суду про необхідність відмови в задоволенні позову не спростовують. Вони зводяться до незгоди з висновком суду про відмову в задоволенні позову, стосуються лише переоцінки позивачем та третьою особою доказів по справі, що не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_6 є частково доведеними - тільки в частині, що стосується мотивування судом першої інстанції своїх висновків, а тому вона підлягає задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції мотивувальної частини даної постанови апеляційного суду.
В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року – змінити. 

Викласти мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 січня 2024 року.

Головуючий суддя:                                        А. П. Заїкін

Судді:                                                  О. С. Комлева

О. М. Таварткіладзе