СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року                 м. Харків                        Справа № 922/2154/22 (922/3793/23)  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя  Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання  Фурсової А.М.
за участю:
від заявника апеляційної скарги ТОВ "Агрофірма Престиж" - адвокат Чуб С. В. в залі суду (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1132941 від 29.05.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №5093 від 25.07.2018;
від ТОВ "Суффле Агро Україна" - адвокат Стельмах Ю.М. поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду (довіреність від 10.04.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК №000905 від 18.04.2018), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", м. Харків (вх.№ 220 Х/2 від 17.01.2024) на рішення, ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Усатого В.О. 21.12.2023 у справі №922/2154/22 (922/3793/23) (повний текст складено 29.12.2023)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с. Крупець, Хмельницька область,
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", с. Веселе, Харківська область,
2. Фізичної особи-підприємця Супруненка Андрія Володимировича, місто Харків,
про визнання недійсним договору
в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж"

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (далі – ТОВ "Суффле Агро Україна", кредитор) звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (далі – ТОВ "Агрофірма Престиж", боржник).
Питання щодо відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агрофірма Престиж" розглядалось господарськими судами всіх інстанцій неодноразово.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.07.2023 у справі №922/2154/22 за результатами підготовчого засідання:
- відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агрофірма Престиж";

- визнано вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Агрофірма Престиж" у розмірі 38521227,00грн основного боргу, а також 24810,00грн витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 60300,00грн витрат зі сплати винагороди арбітражному керуючому;
- введено мораторій на задоволення вимог кредиторів;
- введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Агрофірма Престиж";
- призначено розпорядником майна ТОВ "Агрофірма Престиж" арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича, інше.

Відкриваючи провадження у справі про банкрутство та визнаючи вимоги ініціюючого кредитора, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги, які ґрунтуються на фінансових аграрних розписках, є безспірними, строк виконання цих зобов`язань настав, боржником не виконані взяті на себе за розписками зобов`язання у визначений строк; крім того, судом досліджено обставини забезпечення зобов`язань за фінансовими аграрними розписками та встановлено відсутність доказів вирощування врожаю на зазначених у розписках земельних ділянках, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність на момент підготовчого засідання доказів того, що зобов`язання за аграрними розписками №235 та №237 від 18.03.2020 забезпечене врожаєм 2023 року.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма Престиж" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2023 у справі №922/2154/22 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 12.12.2023 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 у справі №922/2154/22 залишено без змін.
09.08.2023 до Господарського суду Харківської області у справі про банкрутство №922/2154/22 надійшла заява ФОП Супруненко А.В. з кредиторськими вимогами до Боржника. У заяві просить суд:
- визнати грошові вимоги ФОП Супруненко А.В. до Боржника у загальному розмірі 48996782,84грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості.
В заяві з кредиторськими вимогами ФОП Супруненко А.В. зазначив, що заявлені вимоги виникли на підставі Договорів про надання посередницьких послуг, укладених з Боржником, а саме:
1. №02/04-18 борг 10545829,95грн;
2. №01/02-19 борг 12085203,84грн;
3. №01/02-20 борг 14850208,06грн;
4. №01/02-21 борг 11510172,99грн.

Після звернення ФОП Супруненко А.В. із вказаною заявою з кредиторськими вимогами до Господарського суду Харківської області 28.08.2023 звернувся ТОВ "Суффле Агро Україна" з позовною заявою в межах справи про банкрутство, в якій просить суд:
- визнати недійсним Договір про надання посередницьких послуг №01/02-21 від 01.02.2021.
- судові витрати по сплаті судового збору покласти на Відповідачів.
Обґрунтовуючи наявність порушеного права, ТОВ "Суффле Агро Україна" вказує на те, що він є ініціюючим кредитором Боржника - ТОВ "Агрофірма Престиж" і, крім того, заявив ще додаткові кредиторські вимоги до Боржника. При цьому, вимоги ФОП Супруненко А.В. до Боржника, крім іншого, ґрунтуються на оспорюваному договорі. Позивач зауважує, що визнання вимог ФОП Супруненко А.В. до Боржника вплине на права ТОВ "Суффле Агро Україна" (позивача), що полягає у наступному: право голосу на зборах чи комітеті кредиторів; розподілу ліквідаційної маси між кредиторами.
Мотивуючи заявлені вимоги про визнання недійсним договору про надання посередницьких послуг, ТОВ "Суффле Агро Україна" вказує на те, що, на його думку, оспорюваний договір укладений із пов`язаною із Боржником особою (його співзасновником) (заінтересованою особою щодо Боржника) та є фіктивним (не направлений на досягнення реальної мети, зазначеній в договорі), при цьому, оспорюваний правочин мав іншу, ніж зазначена в договорі, приховану мету.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.12.2023 у справі №922/2154/22 (922/3793/23) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" задоволені.
Ухвалено визнати недійсним Договір про надання посередницьких послуг №01/02-21 від 01/02/2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (ідентифікаційний код юридичної особи 37574805) та Фізичною особою-підприємцем Супруненком Андрієм Володимировичем (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).
Ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (62420, Харківська обл., Харківський р-н, с. Веселе, вул. Жовтнева, буд. 4, код ЄДРПОУ 37574805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 43, код ЄДРПОУ 34863309) судовий збір у розмірі 1342,00грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )    на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 43, код ЄДРПОУ 34863309) судовий збір у розмірі 1342,00грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, Господарський суд Харківської області дійшов наступних висновків:
1. позивачем доведено, що оспорюваний ним договір впливає на його права та охоронювані законом інтереси;
2. оспорюваний правочин укладений в межах "підозрілого періоду", визначеного ст. 42 КУзПБ;
3. оспорюваний правочин укладений з заінтересованою щодо Боржника особою;
4. відповідачами не доведено реального виконання оспорюваного правочину (надання послуг за спірним правочином), надані відповідачем ФОП Супруненко А.В. договір №3 та Договір №01/03-1 за висновком місцевого господарського суду не мають зв`язку з оспорюваним Договором про надання посередницьких послуг;
5. оспорюваний договір носить фіктивних характер та є фраудаторним.

До Східного апеляційного господарського суду 17.01.2024 звернувся ТОВ "Агрофірма Престиж" з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
- рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2023 у справі №922/2154/22(922/3793/23) скасувати повністю;
- ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Суффле Агро Україна" до ФОП Супруненко А.В. про визнання недійсним договору про надання посередницьких послуг №01/02-21 від 01.02.2021.

Доводами апеляційної скарги є наступні:
1. На думку заявника апеляційної скарги господарським судом першої інстанції проігноровано, що підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення керувався статтею 42 КУзПБ в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, а не на момент вчинення оспорюваного правочину.
Апелянт вважає, що ТОВ "Суффле Агро Україна" не було доведено, що оспорюваним договором було завдано збитків кредитору, тому застосування статті 42 КУзПБ є неможливим.
2. ТОВ    "Суффле Агро Україна" не було доведено, що оспорюваним ним правочином порушені його права, що є підставою для відмови у відповідному позові. На переконання апелянта в такому випадку визнання правочину недійсними в порядку, встановленому ЦК України неможливе.
3. На підтвердження пов`язаності осіб позивачем до матеріалів справи долучено інформацію із сайтів, які не є офіційними та не можуть відображати дійсні відомості. Вважає, що судом встановлено обставини пов`язаності осіб на підставі недопустимих відомостей;
4. На думку апелянта, позивачем не доведено фраудаторності оспорюваного правочину, при цьому, суд першої інстанції переклав обов`язок доказування на відповідачів.
5. Мотивуючи висновок про фіктивність оспорюваного правочину на підставі невжиття ФОП Супруненко А.В. заходів щодо стягнення заборгованості за таким договором, суд першої інстанції не врахував, що звернення до суду є правом, а не обов`язком сторони.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи/апеляційної скарги між суддями Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 справа №922/2154/22(922/3793/23) передана на розгляд суду у складі колегії: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна В.О., суддя Бородіна Л.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали позовного провадження №922/3793/23 в межах справи про банкрутство ТОВ "Агрофірма Престиж" №922/2154/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги до надходження матеріалів справи.
24.01.2024 справа №922/2154/22(922/3793/23) надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Апеляційна скарга залишалась судом без руху. Після усунення апелянтом виявлених судом недоліків, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2024, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" на рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2023 у справі №922/2154/22 (922/3793/23) та призначено справу до розгляду. 
16.02.2024 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Суффле Агро Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи апелянта безпідставними, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, ухваленим з правильним застосуванням судом норм матеріального права та належному дослідженні обставин справи. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області у даній справі - залишити без змін.
На підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О., яка є членом визначеної для розгляду даної справи колегії суддів, справу передано на повторний автоматизований розподіл.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 справа передана для розгляду суду у складі колегії: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.
В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 20.03.2024 приймають участь представники ТОВ "Суффле Агро Україна" та апелянта.
ФОП Супруненко А.В. відзив на апеляційну скаргу не надав, уповноваженого представника до судового засідання не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що у заяві з кредиторськими вимогами до Боржника (від 09.08.2023) ФОП Супруненко А.В. вказав свою адресу: АДРЕСА_2 . Ця ж адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Саме на цю адресу була направлена копія ухвали про відкриття апеляційного провадження. Однак, копія ухвали апеляційного господарського суду повернулась до суду без вручення адресату з відміткою відділення "Укрпошта" "адресат відсутній за вказаною адресою". Іншої адреси ФОП Супруненко А.В. до матеріалів справи не надавав, про зміну свого місця перебування чи реєстрації також не повідомляв.
Східний апеляційний господарський суд з метою належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи також розмістив оголошення на сайті "Судової влади України". Крім того, всі процесуальні документи наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Отже, Східний апеляційний господарський суд вважає, що ним були створені всі можливі належні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав.
Зважаючи на те, що відповідно до положень процесуального закону подання відзиву на апеляційну скаргу є правом сторін та учасників провадження у справі, явка представників сторін до судового засідання обов`язковою не визнавалась, всі сторони належним чином та завчасно повідомлені про час та місце судового засідання, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника ФОП Супруненко А.В.

В судовому засіданні 20.03.2024 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги та доводи в повному обсязі і просить задовольнити скаргу.
Представник ТОВ "Суффле Агро Україна" заперечував проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, яке вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представника заявника апеляційної скарги та ТОВ "Суффле Агро Україна", перевіривши застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає про наступне.
Як встановлено та зазначено вище, 18.07.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агрофірма Престиж". ТОВ "Суффле Агро Україна" є ініціюючим кредитором боржника.
В позові у даній справі поданому в межах справи про банкрутство ТОВ "Суффле Агро Україна" просить суд визнати недійсним правочин, укладений боржником 01.02.2021, посилаючись на його фіктивність, фраудаторність та укладення його із заінтересованою щодо Боржника особою.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими та доведеними заявлені позивачем (який є ініціюючим кредитором) вимоги.
Як встановлено місцевим господарським судом, під час апеляційного провадження та підтверджується матеріалами справи:
Між ФОП Супруненко А.В. (в якості Виконавця) та ТОВ "Агрофірма Престиж" (в якості Замовника) укладено Договір про надання посередницьких послуг №01/02-21 від 01.02.2021 року.
Відповідно до пункту 1.1. Договору, ним регулюються правовідносини щодо надання Виконавцем послуг Замовникові при здійсненні останнім підприємницької діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок Замовника.
Відповідно до пункту 1.2. Договору, Замовник дає завдання, а Виконавець зобов`язується надавати Замовникові такі посередницькі послуги (надалі іменується "послуги"): пошук та залучення контракту з клієнтом, результатом яких є укладення між Замовником та будь-яким підприємством України (надалі Клієнт) договорів на надання послуг з оренди с/г обладнання, супроводження та оформлення згідно контракту замовника, укладання договорів на виконання інших видів сільськогосподарських послуг.
Відповідно до пункту 1.3. Договору, за цим Договором Виконавець діє в межах території Харківської області у якості посередника в сфері закупівлі та продажу товарів та послуг.
Відповідно до пункту 1.4. Договору, підтвердженням надання послуг за цим Договором є акт, який складається Сторонами.
Відповідно до статті 2 Договору, обов`язки Замовника:
2.1. Оплатити послуги Виконавця у розмірі, в порядку та в строки, визначені в цьому Договорі.
2.2. Надавати Виконавцеві інформацію, необхідну для надання послуг.
Відповідно до пункту 4.1. Договору, оплата наданих послуг здійснюється в кожному випадку після укладення окремого договору на виконання послуг між Замовником та знайденим Виконавцем Клієнтом, згідно з п. 4 шляхом перерахування грошей на поточний рахунок.
Відповідно до пункту 4.2. Договору, за якісне виконання роботи, передбаченої цим Договором, Замовник сплачує Виконавцю винагороду у 28% відношенню від вартості укладеного Договору Замовника і Клієнта, кількість якої вказана в актах виконаних робіт.
Відповідно до пункту 7.2. Договору, строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього Договору та закінчується 31.12.2021 року.
Відповідно до пункту 8.2. Договору, на момент укладення цього Договору Виконавець та Замовник є платниками податку на прибуток підприємств.
ФОП Супруненко А.В. вказує у заяві з грошовими вимогами до боржника (від 09.08.2023) у справі 922/2154/22, що за вказаним Договором про надання посередницьких послуг №01/02-21 від 01.02.2021 року надано посередницькі послуги Боржнику ТОВ "Агрофірма Престиж" на загальну суму 11510172,99грн.
На підтвердження виконання послуг за договором №01/02-21 від 01.02.2021 року надані акти здачі виконаних робіт:
1)   №20/09-1 від 20 вересня 2021 на суму 5507223,52грн ПДВ-0,00грн, із описом послуг: "посередницькі послуги до дог. № 01/03-1 від 01.03.2021";
2) №21/09-1 від 21 вересня 2021 на суму 6002939,47грн, ПДВ - 0,00грн із описом послуг: "посередницькі послуги до дог. № 3 від 03.08.2021".
ФОП Супруненко А.В. в заяві з кредиторськими вимогами до Боржника вказує про те, що Боржник не розрахувався за отримані за договором №01/02-21 послуги, тому, крім іншого, ФОП Супруненко А.В. заявляє вимоги до Боржника за цим Договором у розмірі 11510172,99грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, Східний апеляційний господарський суд зазначає про наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).
Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже закон передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а положення, закріплені у спеціальній нормі (частині третій статті 215 ЦК України), що стосується недійсності правочину, передбачають можливість оскарження правочину зацікавленою особою, яка не є стороною договору.
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Частинами першою, другою статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною яких є боржник, за правилами, визначеним ГПК України.    За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Зокрема, інститут визнання недійсними правочинів боржника у справі про банкрутство врегульований ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ (в редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі про банкрутство) господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
- боржник уклав договір із заінтересованою особою;
- боржник уклав договір дарування.

Не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) (висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц).
Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених у частині другій статті 16 ЦК України. Разом з цим, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18).

Як убачається зі змісту позовної заяви ТОВ "Суффле Агро Україна" вимога про визнання недійсним договору про надання послуг обґрунтована вчиненням боржником до відкриття провадження у справі про банкрутство фраудаторного правочину та укладення такого договору із заінтересованою щодо боржника особою.
При цьому, порушене право ТОВ "Суффле Агро Україна" оспорюваним правочином полягає в наступному:
Відповідно до статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно положень КУзПБ за результатами розгляду заяв з грошовими вимогами конкурсних кредиторів формується реєстр вимог кредиторів, в якій зазначається, крім іншого, розмір визнаних судом вимог та віднесення їх до певної черги.
Статтею 133 КУзПБ передбачено порядок задоволення вимог кредиторів боржника. Згідно ч. 4 ст. 133 КУзПБ у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.
Як встановлено та зазначено вище, ФОП Супруненко А.В. звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою з грошовими вимогами до Боржника. Частина заявлених ФОП Супруненко А.В. вимог ґрунтується на оспорюваному позивачем (ТОВ "Суффле Агро") договорі, а саме:
1. договорі №01/02-21 в розмірі 11510172,99грн.
Отже, з огляду на наведені норми КУзПБ, визнання грошових вимог ФОП Супруненко А.В., які, крім іншого, ґрунтуються на оспорюваному договорі матиме наслідком збільшення розміру кредиторських вимог до Боржника та, відповідно, вплине на їх пропорційний розподіл. В такому випадку частка кожного кредитора у ліквідаційній масі зменшиться. Тобто, збільшення кредиторської заборгованості прямо впливає на права інших кредиторів (оскільки зменшує їх частку у ліквідаційній масі).
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що визнання недійсним договору, укладеного боржником у межах підозрілого періоду, який призводить до зменшення обсягу його майна чи збільшенню кредиторської заборгованості, є належним способом захисту прав оскільки такі позови фактично захищають порядок справедливого розподілу ліквідаційної маси між кредиторами шляхом боротьби з недобросовісною поведінкою (боржників та пов`язаних з ним осіб), яка полягає, в тому числі, у штучному збільшенні кредиторської заборгованості через фіктивний правочин.

З огляду на зазначені обставини, Східний апеляційний господарський суд відхиляє посилання апелянта на те, що позивачем ТОВ "Суффле Агро Україна" не доведено наявність свого порушеного права оспорюваним ним договором.
Східний апеляційний господарський суд вважає безпідставними твердження апелянта про те, що місцевим господарським судом неправильно обрано та, відповідно, застосовано редакцію статті 42 КУзПБ.

Апелянт вважає, що застосуванню підлягає редакція ст. 42 КУзПБ чинна на момент вчинення оспорюваного правочину лютий 2021 року, в той час як суд першої інстанції застосував редакцію чинну на момент відкриття провадження у справі про банкрутство.
Дослідивши такі доводи апелянта, Східний апеляційний господарський суд зазначає, що різниця між редакцією статті 42 КУзПБ в редакції станом на лютий 2021 року та редакцією статті станом на момент відкриття провадження у справі про банкрутство, на яку посилається апелянт полягає в наступному:
"Правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:    ...." (редакція станом на момент лютий 2021 дата укладення оспорюваного договору);

"Господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів з таких підстав: ..." (редакція чинна на момент відкриття провадження у справі про банкрутство).
Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агрофірма Престиж" відкрито 18.07.2023. З огляду на зазначене, провадження у справі про банкрутство регулюється нормами КУзПБ, чинними станом на момент відкриття провадження у справі. Отже, місцевим господарським судом правомірно визначено редакцію КУзПБ, яка підлягала застосуванню при розгляді заяв (позовів) про визнання недійсними правочинів, укладених боржником, поданих в межах даної справи про банкрутство.
При цьому, Східний апеляційний господарський суд зазначає, що апелянт помилково ототожнює поняття "підстав звернення із заявами про визнання недійсними правочинів, укладених боржником" з "підставами визнання правочинів недійсними".
Дійсно, ПІДСТАВИ для ВИЗНАННЯ ПРАВОЧИНІВ НЕДІЙСНИМИ повинні існувати на момент вчинення таких правочинів. Тобто, при вирішенні питання відповідності правочину нормам закону, необхідно встановити відповідність правочину закону/нам чинному/ним на момент укладення такого такого правочину.
Разом з цим, різниця редакції статті ст. 42 КУзПБ, на яку посилається апелянт, не є підставою для визнання правочину недійсним та не є нормою закону, якій повинен відповідати укладений правочин, вона визначає за яких обставин кредитору надається можливість оскаржити укладені боржником правочини, а саме, якщо такі правочини порушили права кредиторів.
Тобто, на відмінність від попередньої редакції статті, законодавець розширив права кредиторів від "завдали збитків кредиторам" до "порушили права кредиторів".
При цьому, апелянт, трактуючи положення закону на свою користь, намагається позбавити кредитора права оскарження правочину боржника, яке надано кредитору положеннями закону, чинного станом на момент відкриття провадження у справі про банкрутство та на момент звернення кредитора з позовом у даній справі.
Зважаючи на викладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про помилковість позиції апелянта про те, що у даній справі позивач повинен надати докази завдання оспорюваним ним правочином збитків кредитору.

Східний апеляційний господарський суд на підставі наведеного вище зазначає, що в даному випадку визнання грошових вимог іншого кредитора прямо впливає на розмір кредиторської заборгованості, що в свою чергу призводить до зменшення частки кожного кредитора у ліквідаційній масі. Отже, сумніви у законності та реальності правочину, покладеного в основу частини грошових вимог ФОП Супруненко А.В. до Боржника, є обґрунтованою підставою для звернення ТОВ "Суффле Агро Україна" з позовом у даній справі. Оскільки визнання вимог, які ґрунтуються на такому правочині, може призвести до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника перед ТОВ "Суффле Агро Україна" повністю або частково внаслідок штучної зміни пропорційності розподілу ліквідаційної маси, за рахунок якої кредитори можуть задовольнити свої вимоги (наведені положення статті 42 КУзПБ містяться як в редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі про банкрутство, так і в редакції, на яку посилається апелянт).

Апеляційний господарський суд зауважує, що наведені вище положення закону також спростовують доводи апелянта про те, що спірний правочин не може бути визнаний недійсними на підставі загальних засад цивільного законодавства.
Як встановлено та зазначено вище, оспорюваний ТОВ "Суффле Агро Україна" правочин, укладений в межах трьох річного строку до відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто підпадає під визначення "укладений у підозрілий період", що правомірно встановлено місцевим господарським судом.
Відносно критеріїв (ознак), за якими правочин може бути кваліфікований, як фраудаторний, колегія суддів зазначає наступне.
Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно частин другої та третьої статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа, зокрема, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).
Надаючи оцінку встановленим вище обставинам укладення Боржником оспорюваного договору, його умовам та доказам, які надані щодо виконання такого договору, Східний апеляційний господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та відповідними матеріалам справи висновки місцевого господарського суду про наявність ознак фраудаторності оспорюваного договору з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини другої статті 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом пункту першого частини другої статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Оспорюваний договір №01/02-21 від 01.02.2021 є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 3 ст. 180 ГК України закріплено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Разом з тим, оспорюваний ТОВ "Суффле Агро Україна" договір не відповідає ознакам добросовісності, розумності, обачливості, звичаям ділового обороту та вимогам чинного законодавства.
1. Оспорюваний договір про надання послуг укладений під час, коли Боржник мав значні невиконані зобов`язання перед ТОВ "Суффле Агро Україна".
При цьому, Боржник був достеменно обізнаний про наявність таких зобов`язань та про те, що строк їх виконання настав і ТОВ "Суффле Агро Україна" вимагає погашення боргу, в розмірі більше ніж 38млн грн.
2. У пункті 1.2 договору №01/02-21 передбачено, що замовник дає завдання, а Виконавець зобов`язується надавати Замовникові такі посередницькі послуги: пошук та залучення контракту з клієнтом, результатом яких є укладення між Замовником та будь-яким іншим підприємством України (надалі Клієнт) договорів....
Однак, матеріали справи не містять, а відповідачами не надано доказів надання таких завдань   Замовником - ТОВ "Агрофірма Престиж" ФОП Супруненко А.В. - Виконавцю.
3. У пункті 4.2 договору №01/02-21 передбачено за якісне виконання роботи, передбаченої цим Договором Замовник сплачує Виконавцю винагороду у розмірі 28% відношенню від вартості укладеного Договору Замовника і Клієнта, кількість якої вказана в актах виконаних робіт.
При цьому, Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що надані відповідачами копії договорів: №3 від 03.08.2021 та №01/03-1 від 01.03.2021, укладені між ТОВ "Агрофірма Престиж" та ТОВ "АДР -Сервіс АГРО" не доводять реальність виконання оспорюваного договору №01/02-21 між відповідачами.
Так, відповідно до зазначеного вище п.4.2 договору №01/02-21 ФОП Супруненко А.В. взяв на себе зобов`язання з пошуку Клієнтів для ТОВ "Агрофірма Престиж". Отже, доказами виконання зобов`язань ФОП Супруненко А.В. мають бути укладені ТОВ "Агрофірма Престиж" із знайденими ФОП Супруненко Клієнтами договори.
Разом з цим, матеріали справи не містять, а відповідачами не надано доказів того, що зазначені відповідачами  в актах виконаних робіт до оспорюваного договору №01/02-21 договори (№3 від 03.08.2021 та №01/03-1 від 01.03.2021) укладені за сприянням ФОП Супруненко А.В., що саме він знайшов для ТОВ "Агрофірма Престиж" клієнта ТОВ "АДР -Сервіс АГРО". В договорах №3 від 03.08.2021 та №01/03-1 від 01.03.2021 відсутнє посилання на ФОП Супруненко А.В.
Отже, Східний апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції про відсутність доказів, які б дозволяли поєднати договори зазначені в актах виконаних робіт з оспорюваним договором №01/02-21.

Східний апеляційний господарський суд вважає таким, що ґрунтується на дійсних обставинах та вимогах чинного законодавства висновок господарського суду першої інстанції про те, що ФОП Супруненко А.В. є заінтересованою щодо Боржника (пов`язаною із Боржником) особою, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, під час апеляційного провадження та вбачається з матеріалів справи учасником ТОВ "Агрофірма Престиж" із часткою 70% є ТОВ "Агродар-Груп Україна", 43770959, а кінцевими бенефіціарними власниками із частками по 35% відповідно є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1 КУзПБ заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.
З огляду на викладене, Східний апеляційний господарський суд вважає таким, що ґрунтується на матеріалах справи та положеннях чинного законодавства висновок суду першої інстанції про те, що ФОП Супруненко А.В. безумовно є заінтересованою особою щодо боржника.
Східний апеляційний господарський суд відхиляє як безпідставні посилання апелянта на те, що такий висновок зроблений на підставі неналежних доказів. Колегія суддів зауважує, що відповідна інформація міститься в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч. 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
При цьому, відомості про засновника юридичної особи є відомостями, які підлягають внесенню до Реєстру.
Згідно частини 1 статті 11 зазначеного вище Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.
Всі наведені вище обставини в їх сукупності дозволяють дійти обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне отримання послуг за таким договором, а також дають підставні сумніви у його реальному виконанні.
Протилежного відповідачами не доведено.
Східний апеляційний господарський суд відхиляє як таке, що не відповідає положенням процесуального закону твердження апелянта про те, що місцевий господарський суд під час розгляду справи переклав обов`язок доказування на відповідачів, оскільки відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 2 статті 74 ГПК України передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Також безпідставними та необґрунтованими Східний апеляційний господарський суд вважає аргументи апелянта про те, що висновок місцевого господарського суду про фіктивність оспорюваного правочину ґрунтується на тому, що ФОП Супруненко А.В. не вчиняв жодних дій для стягнення заборгованості за оспорюваним правочином.
Як встановлено та зазначено вище, висновок місцевого господарського суду про фіктивність та фраудаторність оспорюваного правочину обгрунтований його укладеністю в підозрілий період, при наявності значної заборгованості ТОВ "Агрофірма Престиж" перед ТОВ "Суффле Агро", його укладеністю з заінтересованою особою щодо Боржника, відсутності реальних доказів виконання, а також прихованої мети оспорюваного правочину.
При цьому, відсутність дій ФОП Супруненко А.В. щодо стягнення заборгованості за оспорюваним договором тривалий час та заявлення такої заборгованості у вигляді кредиторських вимог ЛИШЕ ПІСЛЯ ВІДКРИТТЯ провадження у справі про банкрутство дає обґрунтовані підстави для висновку про те, що метою оспорюваного правочину була інша, ніж заявлена у ньому. Дійсна та прихована мета оспорюваного договору: штучно збільшити кредиторську заборгованість у Боржника, чим змінити пропорційність розподілу ліквідаційної маси та ввести до складу кредиторів пов`язану з Боржником особу із значною часткою в реєстрі кредиторів та, відповідно, перевагою у кількості голосів.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно частині 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Все вищевикладене у сукупності свідчить про те, що місцевим господарським судом правильно застосовані норми матеріального права, дотримані вимоги процесуального права, належним чином досліджені обставини справи, підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/2154/22 (922/3793/23) відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та спростовуються викладеним вище, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
З огляду на висновок апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта щодо сплати судового збору за звернення зі скаргою, покладаються на останнього відповідно до положень ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2023 у справі №922/2154/22 (922/3793/23) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено   26.03.2024.   

Головуючий суддя                                                                     В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко