УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9270/23 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А. 
Категорія 70 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 295/9270/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Воробйової Т.А. у м.Житомирі
в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини.
Позов обгрунтовано тим, що з 2006 року позивач та відповідач перебували у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 . Відповідач ухиляється від свого обов`язку по утриманню дитини, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у вихованні сина участі не приймає , тому виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2023 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі. 
Провадження у цивільній справі №295/9270/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу про зупинення провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обгрунтування апеляційної скарги   ОСОБА_1  зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що довідка, надана відповідачем, не містить відомостей про те, що військова частина в складі ЗСУ, в якій проходить службу ОСОБА_2 , переведена на воєнний стан і залучена безпосередньо до участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ на території України. Крім того, вона також проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 25.09.2022 та з 07.01.2023 перебуває в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, безпосередньо бере участь у заходах для забезпечення оборони України. Зауважувала, що в умовах воєнного стану син змушений жити без матері та ще й без будь-якої психологічної та матеріальної підтримки батька. Зазначила, що перебуваючи на військовій службі відповідач отримує грошове забезпечення, тобто відповідає ознакам працевлаштованої особи, а тому має спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. У разі звільнення з військової служби відповідач може і не матиме такої можливості, що призведе до накопичення заборгованості по аліментах, оскільки вони нараховуються з дати подання позову до суду – 13.07.2023. Суд першої інстанції вдався до формалізму та врахував лише інтереси батька, оскільки оскаржуваною ухвалою порушено права дитини, яку суд обмежив в матеріальному утриманні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_3 від 18.08.2023 №979, ОСОБА_2 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 з 25.02.2022 по теперішній час (а.с. 36 зворот).
З довідки командира військової частини НОМЕР_3 від 17.09.2023 №2049 вбачається, що ОСОБА_2 з 28.06.2023 бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України – с. Кругляківка Купянського району Харківської області (а.с. 44).
ОСОБА_1 також проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 та з 07.01.2023 і по теперішній час бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, що підтверджується довідкою №6194 від 19.06.2023 (а.с.13).
Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі №295/9270/23, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, а із наданих представником відповідача доказів вбачається, що ОСОБА_2 проходить службу у складі Збройних Сил України та бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, суд, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зобов`язаний зупинити провадження в справі.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду у цій справі про зупинення провадження з огляду на таке.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно з п.2 ч. 1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч. 1 ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертаст.263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».
У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі». 
Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, в матеріалах цивільної справи мають бути докази що такі підрозділи приймають участь у виконанні бойових завдань.
Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19, від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17, від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_3 від 17.09.2023 №2049 ОСОБА_2 з 28.06.2023 бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , як медичний працівник, також проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 та з 07.01.2023 і по теперішній час бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в районі населеного пункту Бахмут Донецької області.
Позивач зазначає, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_5 , проживає у сім`ї її старшої дочки, чоловік якої також проходить військову службу за мобілізацією. Інших родичів син не має.
Переглядаючи справу, колегія суддів враховує, що справи про стягнення аліментів спрямовані, насамперед, на захист найвищих інтересів дитини, яка в силу малолітнього віку не здатна самостійно подбати про своє забезпечення та повністю залежить від батьків, на яких закон покладає обов`язок дбати про матеріальне забезпечення дитини до досягнення останньою принаймні повноліття.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач в добровільному порядку надає матеріальну допомогу дитині.
А тому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у цій конкретній справі, коли обоє батьків проходять службу в Збройних Силах України за мобілізацією та перебувають в однаковому становищі, враховуючи рівність прав та обов`язків як матері так і батька щодо дитини, покладення обов`язку щодо утримання дитини лише на матір буде суперечити принципам справедливості, моральності, а зупинення провадження у справі про стягнення аліментів на утримання дитини у період воєнного стану буде шкодити інтересам дитини, її нормальному розвитку та забезпеченню необхідним. 
Як позивач так і відповідач, здійснюючи реалізацію наданих їм прав, можуть брати участь у розгляді справи через своїх представників.
До того ж матеріалами справи підтверджено, що сторони використовували таке право при розгляді справи судом першої інстанції.
Окрім того, сторони не позбавлені права безпосередньо звертатися до суду із листами, заявами, клопотаннями та ін. за допомогою електронного та поштового зв`язку.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: