ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року	Львів	Справа № 380/7552/23 пров. № А/857/16144/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,
за участі секретаря судового засідання                     Ханащак С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Хомою О.П. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

                                                     в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (далі - відділ Укртрансбезпеки, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №343999 від 11.11.2022 про застосування на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт” №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344) адміністративно-господарського штрафу на суму 17000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Законів України №2344, “Про дорожній рух” №3353-XII від 30.06.1993 (далі - Закон №3353), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №1306 від 0.10.2011 (далі - ПДР) та Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ №137 від 30.01.2012 (далі - Порядок №137), протокол перевірки технічного стану транспортного засобу не є обов`язковим документом, який має бути у водія в наявності безпосередньо при здійсненні вантажних перевезень, а тому перевізник не може відповідати за його відсутність у водія на маршруті. Також вказує на відсутність бланків протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу, у зв`язку з чим проходження технічного огляду транспортного засобу з об`єктивних причин було неможливим. При цьому, скаржник звертає увагу на те, що така ситуація була по всій території України, у зв`язку із запровадженням воєнного стану. Також, всупереч вимогам п.26 Порядку здійснення органами Укртрансбезпеки державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), його не повідомлено про час і місце розгляду справи про порушення і, як наслідок, він був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Фіялкович Т.-Д.І., яка заперечила проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якої позовні вимоги задовольнити повністю, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач зареєстрований як ФОП 28.06.2022, основним видом діяльності якого є КВЕД 49.41: вантажний автомобільний транспорт.
Відповідно до товарно-транспортної накладної №1 від 14.09.2022 автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 транспортним засобом марки “Iveco”, державний номерний знак НОМЕР_1 та причепом/напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 здійснював перевезення товару (овочі та фрукти в асортименті) в пункт розвантаження м. Дніпро.
Державною службою України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області видано направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №014481 від 12.09.2022.
Посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області 15.09.2022 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №014481 від 12.09.2022 було проведено перевірку вищевказаного транспортного засобу, за результатами чого складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №341067, яким встановлено порушення вимог ст.34 Закону №2344, які полягали у відсутності протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, чим порушено вимоги ст.48 цього Закону, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344.
Вказаний акт містить запис про незгоду водія транспортного засобу із результатами проведення перевірки.
Повідомленням №36153/33/24-22 від 20.10.2022 відділом Укртрансбезпеки ФОП ОСОБА_1 було доведено до відома, що розгляд матеріалів справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 09.11.2022 з 10 год 00 хв до 13 год 00 хв за адресою : АДРЕСА_1 .
Повідомлення про розгляд адміністративної справи №36153/33/24-22 від 20.10.2022 було направлено на адресу позивача, що підтверджується фіскальним чеком АТ “УКРПОШТА” від 22.10.2022 та списком рекомендованих відправлень №2241 та отримано позивачем, що підтверджується відстеженням за трекінгом відправлень на офіційному веб-сайті “УКРПОШТА”. Факт отримання вказаного повідомлення позивачем не заперечується.
За результатами розгляду матеріалів справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт відділом Укртрансбезпеки 11.11.2022 було прийнято постанову №343999 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зобов`язаний мати протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, оскільки такий документ підтверджує належний технічний стан автомобіля та пред`являється при проведенні перевірок особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Постановою КМУ №103 від 11.02.2015 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №103), пунктом п`ятим якого передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Відповідно до ч.14 ст.6 Закону №2344, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006(далі - Порядок №1567).
Відповідно до п.4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Відповідно до п.14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Згідно п.15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).
Пунктом 21 Порядку №1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Пунктом 22 Порядку №1567 визначено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.
Відповідно до ст.48 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень статті 48 Закону №2344 дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч.1, 3, 7, 8 ст.35 Закону №3353, транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить : - для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; - для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; - для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік. На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344, до автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовує транспортний засіб марки “Iveco”, державний номерний знак НОМЕР_3 , з причепом/напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , для перевезення вантажу з метою отримання прибутку.
З матеріалів справи видно, що під час проведення перевірки виявлено порушення ч.8 ст.35 Закону №3353, а саме відсутність у водія транспортного засобу, який перевозив вантаж, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.
Разом з тим, колегія суддів враховує пояснення позивача про те, що він неодноразово звертався до уповноваженого органу за місцем проживання з метою проходження технічного огляду транспортного засобу, однак отримував відмови через те, що відсутні бланки протоколів і такі технічні огляди не проводяться.
З огляду на вищевказане, визначальним, на думку колегії суддів, є саме відсутність бланків проходження технічного контролю, що позбавило позивача можливості виготовити протокол перевірки технічного стану транспортного засобу та пройти обов`язковий технічний контроль, визначений ст.37 Закону №3353, п.п.“б” п.31.3 ПДР.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що така ситуація стосовно відсутності бланків склалась з незалежних від позивача обставин, що в свою чергу виключає можливість притягнення його до юридичної відповідальності.
Вищевказані обставини були залишені поза увагою судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
За таких обставин, питанню наявності у водія обов`язку мати при собі протокол проходження технічного контролю, колегія суддів у межах даної справи правової оцінки не надає.
Відповідно до ч.1, 7 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати, зокрема, судовий збір, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн.
Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то на користь позивача слід стягнути 2684,00 грн сплаченого ним судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року по справі №380/7552/23 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області №343999 від 11 листопада 2022 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (код ЄДРПОУ 39816845, вул. Антоновича, 51, м.Київ, 03150) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) 1073 (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп) сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
У зв`язку із перебуванням судді Шевчук С.М. з 19.12.2023 по 20.12.2023, з 25.12.2023 по 11.01.2024 включно у відпустці та судді Носа С.П. з 25.12.2023 по 05.01.2024 включно у відпустці, повний текст постанови складений та підписаний повним складом суду 12.01.2024.