Унікальний номер справи 940/348/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5439/2024
Головуючий у суді першої інстанції С. В. Мандзюк
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
 
Постанова
Іменем    України
 
05 січня 2024 року                                                                                                            місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
сторони
 
позивач                         ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція 
                                       з повернення боргів»
відповідач                     ОСОБА_1 
 
розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Мандзюка С. В., в приміщенні Тетіївського районного суду Київської області,
у с т а н о в и в :
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3255419585/363469 від 15.01.2021 у розмірі 27600 грн., яка складається з заборгованості: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 600 грн. - сума заборгованості за відсотками. Товариство також просило суд стягнути з відповідачки  судові витрати  по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є правонаступником права вимоги за зобов`язаннями ТОВ «ГОУФІНГОУ» згідно укладеного 08.12.2021 Договору факторингу № 08122021. Відповідно до Реєстру боржників від 08.12.2021 доданого до договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 3255419585/363469 від 15.01.2021, укладеним між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачкою, відповідно до якого відповідачці надано фінасовий кредит в сумі 7000 грн. на строк 30 днів, на умовах строковості, зворотності та платності в обмін на зобов`язання відповідачки повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору. На виконання умов договору Товариство (первісний кредитор) свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконувала, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 27 600 грн., яку ОСОБА_1 погашати відмовляється.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03 серпня 2023 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість за кредитним договором № 3255419585/363469 від 15.01.2021 у розмірі 27600, 00 грн., яка  складається з заборгованості: 7 000 грн., - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 600 грн. - сума заборгованості за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2684 грн.        
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів у підтвердження сплати грошових коштів ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за передачу права грошової вимоги. Окрім того, в договорі факторингу та в Акті прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 08122021 від 08 грудня 2021 відсутня навіть сума, на  яку передається право грошової вимоги.
Зауважує, що позивачем не надано доказів у підтвердження того, що відповідачка була письмово повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні на підставі договору факторингу.
Окрім того, до позову додано розрахунок боргу за кредитним договором № 3255419585/363469 від 15.01.2021, в якому не зазначено: період, за який виник борг по тілу кредиту згідно графіку погашення кредиту; період за який виник борг по нарахованим відсоткам за користування кредитом, за якою формулою нараховані дані відсотки, у який період виник борг, зазначений у розрахунку. 
 Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позивачем не надані первісні документи обліку заборгованості за кредитним договором, а саме: витяг з особового рахунку, витяги з рахунку обліку простроченої заборгованості по тілу кредиту; витяги по рахункам, нарахованих та прострочених відсотків по кредитному договору. 
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подано відзив на апеляційну скаргу. Позивач  зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, а отже в її задоволенні має бути відмовлено.
Зауважує, що як з апеляційної скарги так і з відзиву на позовну заяву вбачається, що сторона відповідача підтверджує укладання та підписання кредитного договору, підтверджує факт виконання ТОВ «ГОУФІНГОУ» зобов`язання за кредитним договором щодо надання ОСОБА_1 коштів у сумі 7 000,00 грн. Окрім того, наданий первісним кредитором розрахунок заборгованості жодним чином не суперечить розрахунку, який було додано до позовної заяви на підтвердження розміру заборгованості за договором, а лише його доповнює та деталізує. З розрахунку заборгованості чітко вбачається, що ОСОБА_1 здійснила оплату грошових коштів у розмірі 400,00 грн. на рахунок первісного кредитора, які було направлено на погашення відсотків. 
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо необґрунтованості твердження відповідачки щодо відсутності доказів на підтвердження сплати грошових коштів позивачем за передачу йому первісним кредитором права грошової вимоги, оскільки в матеріалах справи наявні належні копія договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021, копія акту прийому-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників до даного договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 року та копія платіжного доручення.  Сплата  позивачем грошових коштів первісному кредитору за договором факторингу  за отримання права вимоги будь - яким чином не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором та  не звільняє її від свого обов`язку виконання зобов`язань за кредитним договором та не свідчить про відсутність у позивача права вимоги за позовними вимогами, які позивач пред`явив до відповідачки.               
У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом встановлено, що 15.01.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1   в електронній формі було укладено кредитний договір № 3255419585/363469 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, відповідно якого відповідачці надано кредит в розмір 7000 грн., на строк 30 днів до 13.02.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу (а.с. 6-8).
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п. п. 1.2 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 13.02.2021.
Відповідно до п. 1.3 за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. 
Відповідно до п.п. 1.4 кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 
Відповідно до п. 6.4 підписанням цього договору клієнт дає свою згоду на те, що графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в Особистому кабінеті клієнта зареєстрованому на веб-сторінці товариства - https://www.gofingo.com.ua/.
Відповідно до п.п. 6.8 Кредитного договору, підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. 
Відповідно п.п.6.1 Кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».         
На виконання умов договору ТОВ «ГОУФІНГОУ» свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши відповідачці кредитні кошти, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого,  на думку позивача, виникла заборгованість за договором загальною сумою 27600 грн., в тому числі: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20600 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3255419585/363469 від 15.01.2021 року за період з 08.12.2021 року по 28.02.2023 року (а.с. 13).
Відповідно до договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило ТОВ «ФК« Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № 3255419585/363469 від 15.01.2021, укладеним між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 (копія договору а.с. 9-10, копія акту прийому-передачі Реєстру боржників від 08.12.2021 а.с. 11, витяг з Реєстру боржників а.с. 12).
За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Із дослідженого судом кредитного договору № 3255419585/363469 від 15.01.2021 року встановлено, що даний договір укладено в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом.
Згідно з умовами укладеного кредитного договору, Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування коштами і виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 
Відповідно до п. 1.3 за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу, тип процентної ставки фіксована. 
Відповідно до п. 4.3 У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору. 
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що нарахування відсотків здійснювалося у відповідності до умов договору та додатків до нього, що підтверджується розрахунком заборгованості до договору про надання фінансового кредиту № 3255419585/363469 від 15.01.2021 наданим первісним кредитором. З розрахунку заборгованості до договору фінансового кредиту, чітко вбачається, що ОСОБА_1 здійснила оплату грошових коштів у розмірі 400,00 грн. на рахунок первісного кредитора.
ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів того, що розмір її заборгованості за кредитним договором складає меньшу суму ніж заявлена дот стягнення позивачем, вона не надала будь - яких доказів сплати нею тіла кредиту та процентів за користування кредитом, не надала власного розрахунку заборгованості, що свідчить про те, що відповідач не спростувала розмір заборгованості за кредитним договором заявлений позивачем.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 - вказав, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитним договором. 
Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, щодо необґрунтованості тверджень апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження сплати позивачеві за передачу права грошової вимоги, оскільки в матеріалах справи наявні копія Договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 року, копія акту прийому-передачі Реєстру боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу №08122021 та копія платіжного доручення.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.  
Щодо тверджень апелянта, що вона не була письмово повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до реєстру боржників від 08.12.2021 до договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021   ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27 600,00 грн. 
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу, ТОВ «ГОУФІНГОУ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.     
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини справи, перевіривши  наявність, підстави та розмір виникнення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення. 
 
Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 серпня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Судді
  Л. Д.  Поливач

  А. М.  Стрижеус

  О. І.  Шкоріна