ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/343/24 Справа № 211/1872/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 211/1872/22 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони:
позивач Криворізька східна прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Криворізької міської ради,
відповідач  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Дніпровської обласної прокуратури на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,  

УСТАНОВИВ:

В червні 2022 року Криворізька східна прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у провадженні СВ ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 42021041710000003 від 12 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Досудовим розслідування установлено, що 07 липня 2016 року державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Ісмаіловим С.І. здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на торговельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 969160712110).
Підставою для здійснення реєстрації права власності стали наступні документи: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП142160901013, виданий 30 березня 2016 року, видавник: Департамент ДАБІ в Дніпропетровській області; технічний паспорт, серія та номер: 2016-0028, виданий 18 березня 2016 року, видавник: ФОП ОСОБА_3 ; рішення органу місцевого самоврядування, про впорядкування адресного господарства, серія та номер: 205, виданий 15 червня 2016 року, видавник: Довгинцівська районна в місті рада виконавчий комітет.
Згідно технічного паспорту, серія та номер: 2016-0028, який виданий 18 березня 2016 року, видавник: ФОП ОСОБА_3 площа земельної ділянки під забудовою (торгівельним павільйоном) становить 55 кв.м.
На теперішній час, відповідно до договорів купівлі-продажу від 03 грудня 2016 року № 1496 та 08 грудня 2016 року № 1511, посвідчених приватним нотаріусом Бурлак Р.О., даний об`єкт належить новому власнику – відповідачу ОСОБА_1 .
Разом з цим, у декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 30 червня 2016 року №ДП 142160901013, зареєстровану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Дніпропетровській області та на підставі якої на даний торговельний об`єкт було отримано право власності, як на капітальну будівлю, були внесені завідомо неправдиві відомості, а саме: договір оренди земельної ділянки від 24 вересня 2015 року № 040910805645, який не укладався, та кадастровий номер земельної ділянки 1211000000:08482:0013, якої не існує.
Адреса ( АДРЕСА_2 ) зазначеному об`єкту не присвоювалась, рішення виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 15 червня 2016 року № 205 «Про впорядкування адресного господарства», яке зазначено в інформаційній довідці Державного реєстру речових прав, не приймалось.
Також, договір № 125 з виконавчим комітетом Криворізької міської ради про пайову участь замовника, який має намір забудови земельної ділянки у м. Кривому Розі, в створенні й розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Кривого Рогу, зазначений в декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30 березня 2016 року № ДП142160901013, не укладався.
З урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема, законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку.
 Порушення інтересів держави, в даному випадку, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки площею 55 кв.м комунальної власності внаслідок самочинного будівництва та експлуатації об`єкта нерухомого майна, а також реєстрації права приватної власності на спірний об`єкт нерухомості.
Використання земельної ділянки комунальної власності на теперішній час здійснюється ОСОБА_1 всупереч вимог чинного законодавства.
На підставі наведеного вище позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути  Криворізькій міській раді земельну ділянку площею 55 кв.м. Криворізькій міській раді, розташовану на вул. Вечірньокутська, 1 б у м. Кривий Ріг, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, скасувати державну реєстрацію прав на 1/2 частки торговельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 від 03.12.2016 №17861726, вчинений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна та скасувати державну реєстрацію прав на 1/2 частки торговельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 від 08.12.2016 №17881996, вчинений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 969160712110).
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року позов задоволено частково.
Скасовано державну реєстрацію прав на 1/2 частки торговельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 від 03 грудня 2016 року № 17861726, вчинений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 969160712110). 
Скасовано державну реєстрацію прав на 1/2 частки торговельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 від 08 грудня 2016 року № 17881996, вчинений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )  на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 969160712110).
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 4 961 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Дніпровська обласна прокуратура ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути  Криворізькій міській раді земельну ділянку площею 55 кв.м. Криворізькій міській раді, розташовану на вул. Вечірньокутська, 1 б у м. Кривому Розі, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в цій частині не врахував, що торговельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась та не може бути виділена і на теперішній час, тому власник має право вимагати від відповідача усунення перешкод у користування своєю земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого майна. Зауважує на тому, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача повернути Криворізькій міській раді спірну земельну ділянку повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог позивача про скасування державної реєстрації прав на частки торговельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, в провадженні СВ ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 42021041710000003 від 12 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Досудовим розслідування встановлено, що 07 липня 2016 року державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Ісмаіловим С.І. здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на торговельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 969160712110).
Підставою для здійснення реєстрації права власності стали наступні документи: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП142160901013, виданий 30 березня 2016 року, видавник: Департамент ДАБІ в Дніпропетровській області; технічний паспорт, серія та номер: 2016-0028, виданий 18 березня 2016 року, видавник: ФОП ОСОБА_3 ; рішення органу місцевого самоврядування, про впорядкування адресного господарства, серія та номер: 205, виданий 15.06.2016, видавник: Довгинцівська районна в місті рада виконавчий комітет (а.с. 28-40).
Згідно технічного паспорту, серія та номер: 2016-0028, виданий 18 березня 2016 року, видавник: ФОП ОСОБА_3 площа земельної ділянки під забудовою (торгівельним павільйоном) становить 55 кв.м.
Згідно відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (лист №1004-1.15/287 від 24.02.2021) декларація про готовність об`єкту до експлуатації ДП 142160901013 від 30 березня 2016 року по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 (замовник – ОСОБА_2 ) перебуває в архіві Департаменту. Також, в листі зазначено, що в вищевказаній декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 142160901013 зазначено інформацію про дозвільний документ – дозвіл на виконання будівельних робіт №174 від 28 червня 2007 року, який виданий Інспектором Державного архітектурно-будівельного контролю міста Кривий Ріг - у володінні Департаменту не перебуває (а.с.67-68).
Разом з цим, відповідно до інформації Криворізької міської ради (лист №12/18/7543 від 11 жовтня 2021 року) та виконавчого комітета Довгинцевської районної в місті ради (лист №8/20-280 від 22 січня 2021 року) у декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 30 червня 2016 року № ДП 142160901013, зареєстровану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Дніпропетровській області та на підставі якої на даний торговельний об`єкт було отримано право власності, як на капітальну будівлю, були внесені завідомо неправдиві відомості, а саме: договір оренди земельної ділянки від 24 вересня 2015 року №040910805645 не укладався та кадастровий номер земельної ділянки 1211000000:08482:0013 не існує. Що підтверджується актами обстеження земельної ділянки, які складені спеціалістами Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради в межах самоврядного контролю від 21 червня 2016 року, 09 серпня 2016 року, 16 травня 2017 року, 04 липня 2018 року, 17 жовтня 2018 року, 15 січня 2020 року, 12 серпня 2020 року, 16 вересня 2020 року, 21 січня 2021 року (а.с.53-54).
Також, відповідно до інформації Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (лист №10-4-0.22-16/105-21 від 19 січня 2021 року) відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:08482:0013 в Державному земельному кадастрі відсутні та відсутня інформація щодо зареєстрованого у встановленому законодавством порядку договору оренди земельної ділянки від 24 вересня 2015 року №040910805645 (а.с.72).
Відповідно до інформації, АТ «Криворіжгаз» (лист № 1162 від 05 листопада 2021 року) зазначає що, у АДРЕСА_1 розташована будівельна споруда (спірний торгівельний павільйон) із порушенням охоронної зони газопроводу середнього тиску O159мм (а.с.73).
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року за № 2494 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (далі-Кодекс), визначено, що охоронною зоною об`єктів газорозподільної системи є територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільчих газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.
Відстані охоронних зон газорозподільної системи визначено пунктом 3 главою 4 розділу III Кодексу, пунктом 1.12 розділу V Правил безпеки систем газопостачання НПАОП 0.00-1.76-15, затвердженими Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15 травня 2015 року за № 285 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за № 674/27119. 
Згідно відповіді виконавчого комітету Довгинцевської районної у місті ради (лист №8/21-502-із від 04 лютого 2021 року) адреса: вул. Вечірньокутська, 1б зазначеному об`єкту не присвоювалась, рішення виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 15 червня 2016 року № 205 «Про впорядкування адресного господарства», яке зазначено в інформаційній довідці Державного реєстру речових прав, не приймалось. Рішення виконкому від 15 червня 2016 року за № 205 має назву «Про план роботи виконкому районної у місті ради на II півріччя, III квартал 2016 року» (а.с.70).
Також, договір № 125 з виконавчим комітетом Криворізької міської ради про пайову участь замовника, який має намір забудови земельної ділянки у м. Кривому Розі, в створені й розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Кривого Рогу, зазначений в декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.03.2016 №ДП 142160901013, не укладався (лист Криворізької міської ради лист №12/18/7543 від 11.10.2021) (а.с.53-54).
З огляду на викладене, державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю, що розташована на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 969160712110), прийняте за відсутності належних правових підстав, порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшови висновку про необхідність її скасування.
Відповідачем по справі рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржено.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути  Криворізькій міській раді земельну ділянку площею 55 кв.м. Криворізькій міській раді, розташовану на вул. Вечірньокутська, 1 б у м. Кривий Ріг, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно, до інформації Публічної кадастрової карти України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відомості про реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку відсутні.
Таким чином установлено, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, не наданих у користування іншим особам, рішення уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу про передачу її в оренду ОСОБА_2 не приймалося, відповідно, державна реєстрація речових прав на земельну ділянку не проводилася.
Документи на підтвердження реєстрації права власності чи оренди за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку відсутні.
Також відсутні будь-які документи на підтвердження надання Криворізькою міською радою дозволу щодо використання спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися.
Таким чином, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки ОСОБА_2 відсутні.
На теперішній час, на підставі договорів купівлі-продажу від 03 грудня 2016 року № 1496 та 08 грудня 2016 року № 1511, посвідчених приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., об`єкт, а саме 1/2 частки торговельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить новому власнику – ОСОБА_1 , знаходиться на спірній земельній ділянці.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання звільнення та повернення  Криворізькій міській раді самовільно зайнятої земельної ділянки площею 55 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що об`єкт самочинного будівництва, збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів, знаходиться на земельній ділянці, яка для його будівництва не виділялась та не може бути виділена і на теперішній час, за змістом положень частин 1, 2, 4 статті 376, статті 391 ЦК України, статті 152 ЗК України, реалізуючи право комунальної власності на земельну ділянку, Криворізька міська рада наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки та єдиним способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна.
Колегія суддів вважає помилковим вказаний висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст.3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.78 ЗК України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
За змістом п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад.
В силу п.п.1 п.«б» ч.1 ст. 33 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.
За правилами ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Відповідно до положень ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно з приписами ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Забороняється використовувати земельну ділянку до встановленні її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації (ч.3 ст.125 ЗК України).
Відповідно до ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Частина 1 ст.211 ЗК України визначає, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.
За змістом ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Вирішуючи питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.
При вирішенні питання про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку, тощо.
Право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, передбачено ст.387 ЦК України.
За змістом ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав       і вплив на правопорушника.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій     статті 152 ЗК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного                 з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Негаторний позов – це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює         у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.
Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, у пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.
У цій категорії справ задоволення порушеного права має бути захищено у спосіб не шляхом витребування спірної земельної ділянки у власність територіальної громади на підставі статей 387, 388 ЦК України, а на підставі статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельної ділянки.
Указане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 372/4154/18 (провадження № 61-666св21), від 18 травня 2022 року у справі № 469/649/17(провадження № 61-1467св21), які прийняті у зв`язку з обов`язковим врахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а також правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21).
Таким чином, у зв`язку із зайняттям спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України, вказана земельна ділянка має бути звільнена та повернута Криворізькій міській раді шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити та повернути  Криворізькій міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 55 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та привести вказану земельну ділянку у придатний до використання за цільовим призначенням стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, що буде належним способом захисту порушеного права власника земельної ділянки.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з позовом з вимогою про зобов`язання відповідача повернути самовільно зайняту ділянку сплачено судовий збір в розмірі 2 483 грн, при поданні апеляційної скарги спалчено 3 721,50 грн судового збору тому, оскільки позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути самовільно зайняту ділянку підлягають задоволені в повному обсязі, тому колегія суддів приходить до переконання, що витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 483 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3 721,50 грн підялагють стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.255, 367,374,377,381-383 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської обласної прокуратури задовольнити. 
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Криворізької східної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги Криворізької східної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити та повернути  Криворізькій міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 55 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та привести вказану земельну ділянку у придатний до використання за цільовим призначенням стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 483 (дві тисячі чотириста вісімдесят три) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн. 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 січня 2024 року. 

Головуючий:        
                                       
Судді: