ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Гресько О.Р.

19 лютого 2024 року	Львів	Справа № 460/23029/23 пров. № А/857/25512/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року   у справі № 460/23029/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
03.10.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, у якому просила суд:
- визнати протиправною відмову прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації (далі - рф), 
зобов`язати прийняти подану 08.05.2023р декларацію про відмову від іноземного громадянства від 05.05.2023р замість документа про припинення громадянства рф.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2023р. позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду, апелянт Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловила незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2021р. громадянка рф ОСОБА_1 подала заяву щодо оформлення набуття нею громадянства України за територіальним походженням у порядку ч. 1 ст. 8 Закону України “Про громадянство України” у зв`язку з народженням на території України до 24 серпня 1991 року.
Одночасно, ОСОБА_1 подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, а саме: зобов`язалася протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство (підданство) рф і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. У разі неотримання з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства (підданства) рф зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) цієї держави і повернути національний паспорт громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави.
10.11.2021р Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняло рішення щодо оформлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України “Про громадянство України” та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України № 2205.
01.12.2021р. на підставі поданої заяви-анкети про оформлення тимчасового посвідчення громадянина України від 24.11.2021, ОСОБА_1 документована тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_1 термін дії до 10.11.2023.
23.12.2021р ОСОБА_1 звернулася до Генерального консульства росії у м. Львові із заявою №270023364 про вихід із громадянства рф, про що Генеральне консульство рф у м. Львові видало відповідну довідку від 23.12.2021.
Не отримавши інформації щодо результатів розгляду вищезазначеної заяви позивач зверталася до Міністерства закордонних справ рф.
22.07.2022р листом №19289/кд-гр Міністерство закордонних справ рф зазначило, що заява ОСОБА_1 була погоджена з МВД росії та ФСБ росії, але через призупинення діяльності російських закордонних установ в Україні відповідне рішення прийнято не було і відповідно розгляд заяви буде поновлено після відновлення роботи російських закордонних установ на території України.
08.05.2023р ОСОБА_1 направила до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області лист, в якому вона виклала обставини та просила прийняти у неї декларацію про відмову від іноземного громадянства для оформлення паспорта громадянина України. Разом із листом було подано декларацію про відмову від іноземного громадянства (згідно зразка, затвердженого наказом МВС України 16.08.2012 № 715, форма 45), копію довідки Генерального консульства рф у Львові від 23.12.2021, копію відповіді МЗС рф на запит.
22.05.2023р. Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області листом відмовлено у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства (громадянства рф) з підстав відсутності актуальної незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства).
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
ч.1 ст. 1 Закону «Про громадянство України» громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
ст.6 Закону «Про громадянство України» закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.
Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ).
ч.5 ст.8 Закону «Про громадянство України» іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).
ч.8 ст.8 Закону «Про громадянство України» особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.
Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).
ч.1 ст.9 Закону «Про громадянство України» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
п.2 ч. 2 ст. 9 Закону «Про громадянство України» однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України “Про громадянство України”, що підтверджується довідкою №2205 від 24.12.2021. 
На підставі вказаної довідки, ОСОБА_1 01.12.2021 видано тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_1 , строком дії до 10.11.2023.
У зв`язку із набуттям громадянства України, позивачем подано зобов`язання про припинення громадянства рф.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач 23.12.2021 звернулася до Генерального консульства росії у м. Львові із заявою №270023364 про вихід із громадянства рф, про що Генеральне консульство рф у м. Львові видало відповідну довідку від 23.12.2021.
Одночасно, колегія суддів зазначає, що з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України, указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Наступними указами продовжено строк дії воєнного стану, який діє станом і на час розгляду цієї справи.
З 23.02.2022 Посольство рф в Україні припинило свою роботу в Україні.
Більш того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що ОСОБА_1 зверталася до Міністерства закордонних справ рф, на що отримала відповідь від 22.07.2022 вих.№19289/кд-гр про те, що заява ОСОБА_1 була погоджена з МВД росії та ФСБ росії, але через призупинення діяльності російських закордонних установ в Україні відповідне рішення прийнято не було і відповідно розгляд заяви буде поновлено після відновлення роботи російських закордонних установ на території України.
Також, ОСОБА_1 зверталася до Консульського відділу посольства рф в Угорщині з питанням щодо можливості подачі документів про припинення громадянства рф до цього консульства у зв`язку з припиненням діяльності консульських установ рф в Україні. Позивач отримала відповідь про неможливість здійснення цієї процедури у даному консульському відділі посольства рф у зв`язку з відсутністю у неї дозволу на проживання на території Угорщини. При цьому консульством рф було зазначено, що без зазначеного дозволу позивач не зможе подати документи про вихід із громадянства рф у третіх країнах.
Також ОСОБА_1 зверталася до консульського відділу посольства рф у Литві, де також отримала відмову в можливості подачі документів на вихід з громадянства рф, так як така процедура можлива лише за наявності права на постійне місце проживання у Литві.
Крім того, ОСОБА_1 зверталася до консульських відділів посольств рф в Естонії, Греції та Італії, де отримала ідентичні відповіді про неможливість реалізувати процедуру виходу з громадянства рф в цих країнах, так як вона не має дозволу на проживання на їх території.
На переконання колегії суддів, вказане є підтвердженням активних дій позивача, спрямованих на вихід із російського громадянства.
Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції, що для вирішення даної справи, ключовим є з`ясування питання чи можна вважати, що документ про припинення громадянства від російської федерації позивачем не отримано з незалежних від неї причин.
Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).
Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).
Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
При цьому, відповідно до статті 19 Федерального Закону «Про громадянство російської федерації», вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи в загальному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону. Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону.
Слід зазначити, що стаття 32 вказаного Закону, яка визначає прядок подання заяв з питань громадянства російської федерації, встановлює наступне.
Заява з питань громадянства російської федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території російської федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами російської федерації і не має місця проживання на території російської федерації, - дипломатичне представництво або консульська установа російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації.
Відповідно до статті 35 Закону розгляд заяв стосовно громадянства російської федерації поданої особою зазначеною в пункті б частини 1 статті 32 Закону та прийняття рішення про прийняття до громадянства російської федерації чи про вихід з громадянства російської федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів оформлених належним чином.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що ОСОБА_1 вчинила всі можливі та залежні від неї дії для припинення громадянства рф, в тому числі зверталася з питанням щодо припинення  громадянства в дипломатичні установи рф, що розташовані в Угорщіні, Литві, Естонії, Греції та Італії, зверталася із відповідним  зверненнями до Міністерства іноземних справ рф, на що отримувала відмови з підстав припинення роботи консульств росії в Україні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вихід з громадянства рф не допускається, якщо громадянин рф: a) має не виконане перед рф зобов`язання, встановлене федеральним законом; б) залучений компетентними органами рф як обвинувачуваного у кримінальній справі або щодо нього є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили і підлягає виконанню; в) не має іншого громадянства та гарантій його набуття (ст. 20 Федерального Закону “Про громадянство російської федерації”).
Колегія суддів звертає увагу, що вказане рішення не прийняте саме у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні і такої умови вищевказана стаття не передбачає. Жодних застережень щодо можливої підстави для відмови у виході з громадянства рф чи скасування такої процедури лист МЗС рф, надісланий позивачу, не містить.
Отже, коелгія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції,  що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2235-III невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (у даному випадку 6 місяців) є прямо встановленою підставою для подання декларації про відмову від іноземного громадянства (п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №2235-III).
Таким чином, неотримання ОСОБА_1 документа про припинення громадянства рф відбулося з незалежних від неї причин.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача, обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.
При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації. Тобто, відповідачем фактично не прийнято жодного рішення за результатами розгляду декларації ОСОБА_1 . 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області  - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року   у справі № 460/23029/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 19.02.2024р.