УХВАЛА
 
14 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 363/3965/15
провадження № 61-11437зно23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,
 
розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано і в задоволенні позову в цій частині відмовлено. 
Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшено розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн. 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору змінено, зменшено розмір судового збору до 6 090,00 грн. 
В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 15 397,96 грн судових витрат на сплату судового збору. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року та постанову Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року та постанову Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами відмовлено. Постанову Верховного Суду від 23 лютого 2022 року залишено в силі.
Зазначено, що доводи ОСОБА_1 , на які він посилається в обґрунтування заяви, зводяться до незгоди з постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року, а також посилань на зміну правових позицій Верховного Суду в інших подібних справах, та не містять посилання на наявність нововиявлених обставин у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами; відкрито провадження за нововиявленими обставинами; справу про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року призначено до судового розгляду; відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення повороту виконання судових рішень у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 від 22 березня 2023 року про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами залишено без розгляду. 
Повторну заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами визнано зловживанням процесуальними правами.
30 липня 2023 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду з заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами.
Заява мотивована тим, що нововиявлені обставини пов`язуються ним з фактом того, що цедент, як з`ясовано тільки тепер, ОСОБА_2 свого часу у період дії депозитних договорів №№ 177s756063-177s756070 від 31 січня 2005 року частково отримував проценти за названими депозитними вкладами, які ним були передані заявнику відповідно до договору про відступлення права вимоги від 01 серпня 2015 року. При передачі йому за цесією договорів, про це він йому не повідомляв. Проте він заявляв вимоги, у т.ч. про їх (процентів) стягнення, з їх урахуванням визначалась база для обрахунку стягнень на підставі частини другої статті 625 ЦК України (інфляційні втрати і 3 % за прострочення), тому такі обставини є нововиявлені. Докази про отримання ОСОБА_2 процентів за лютий, березень, квітень 2005 року підтверджуються відповідними довідками-виписками, які він отримав лише у червні 2023 року від адвоката Хачатуряна В. Г.
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення. Відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою  ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами. Клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення залишено без розгляду. 
Вказано, що ураховуючи те, що ОСОБА_1 просить здійснити перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року, посилаючись на обставини отримання ним додаткової інформації щодо обсягу зобов`язання, права кредитора у якому відступлені заявнику, за обставин спілкування з первісним кредитором та його представниками через 8 років після укладення договору про відступлення прав вимоги за відповідними договорами, тобто про наявність яких він міг та мав дізнатися до ухвалення зазначеного рішення, наявні підстави для висновку про відсутність підстав для поновлення строку, визначеного пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України. 
30 вересня 2023 року до Верховного Суду вчетверте подано заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами, яку зареєстровано Верховним Судом 02 жовтня 2023 року.
Заява мотивована тим, що цедент ОСОБА_2 , як з`ясовано тільки тепер, у період дії спірних депозитних договорів №№ 1778756s63-177s756070 від 31 січня 2005 року до виявлення у середині травня вказаного року банківського службою безпеки зловживань свого посадовця ОСОБА_3 , отримував проценти на свою банківську картку, які за судовими рішеннями присуджені, як неотримані. Зокрема, нововиявленими обставинами фіксується, як мінімум, отриманням ОСОБА_2 04 травня 2005 року процентів за квітень 2005 року у сумі 65 753,00 грн та ймовірне отримання таких же процентів за лютий і березень 2005 року. При передачі йому за цесією договорів у 2015 році ОСОБА_2 про це його не повідомляв. Більш того, не повідомляв цього і раніше, хоча він здійснював представництво ОСОБА_2 у правовідносинах з банком з 2011 року. Тобто, реально цю інформацію ОСОБА_2 , спочатку як клієнт, а потім як цедент, від нього приховував (а можливо і сам точно не володів інформацією). Перевірити це у банку він не міг, оскільки банк зайняв правову позицію нелегітимності депозитних договорів і їх необлікованості. Тобто, реальних ресурсів і джерел для встановлення відповідної інформації не було. Зі слів ОСОБА_4 знав, що йому неповернуті і не повертаються ні депозити, ні проценти за ними. Відповідно, за наявними документами він заявляв вимоги про повернення вкладів з усіма нарахуваннями, включаючи проценти як за період строку дії договорів, так і після закінчення, водночас з урахуванням як неотриманих процентів за період строку дії, визначав базу для стягнень за частиною другою статті 625 ЦК України (інфляційні витрати і 3 % річних за прострочення). Тепер, згідно з нововиявленими обставинами, виходить, що йому частково незаконно присуджені проценти за період строку дії договорів та невірно встановлений розмір стягнень за частиною другою статті 625 ЦК України.
Про нововиявлені обставини йому не було відомо до 2023 року. Нові обставини стали відомі після того як у ідентичній справі № 757/61563/15 за валютними вкладами ОСОБА_2 постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року були скасовані усі судові рішення у справі з направленням справи на новий розгляд до Печерського районного суду міста Києва. Саме у цих умовах у квітні 2023 року відновилось на певний час його спілкування з ОСОБА_2 , та особами, які його стали представляти. Так, у період з 07 по 12 квітня 2023 року він зустрівся з ОСОБА_5 (який допомагав у зборі інформації представнику ОСОБА_2 ). Під час зустрічі він надав всю наявну у нього інформацію та, продовжуючи переконувати у необхідності повернення його у проєкт, виказав скепсис у перспективах справи № 757/61563/19-ц, оскільки вказівки Верховного Суду при скасуванні рішень є обов`язковими до виконання і перекрити їх складно.  У противагу, у розмові ОСОБА_5 послався на перспективність ситуації, яку аргументував посиланнями на фактичну преюдиційність постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року щодо обставин справи № 757/61563/19-ц; на те, що у судовій справі № 206/2521/17/3659/2019 банк оспорював дійсність депозитних договорів № № 177s756063-177s756070 від 31 січня 2005 року і судовими рішенням зафіксована їх дійсність, а вони є тотожними депозитним договорам у справі № 757/61563/19-ц; депозитні договори не можуть бути недійсними, оскільки виконувались та ОСОБА_2 отримував за ними проценти на карткові рахунки. Саме з цього періоду він почав перевіряти версію про ймовірність отримання ОСОБА_2 щомісячних процентів за депозитними договорами № № 177s756063-177s756070 від 31 січня 2005 року. У подальшому він виявив документи, які вказували на ймовірність отримання ОСОБА_2 строкових процентів за своїми депозитними договорами, у т. ч. можливе і за депозитними № № 177s756063-177s756070 від 31 січня 2005 року. Так, у матеріалах клієнтів він виявив копії колективних звернень у різні інстанції, включаючи правоохоронні органи, де вказувалось, що окремі з них (котрі постраждали від дій ОСОБА_3 ) багаторічно отримували проценти за своїми вкладами. Ці звернення підписувались і ОСОБА_2 , у його розпорядженні виявились 8 заяв ОСОБА_2 , у яких він просив видати йому проценти за травень 2005 року і з цього слідувало, що можливо він отримував такі за попередні місяці. Навесні 2023 року (у квітні) він почав перевіряти вказану версію. У червні 2023 року він зустрівся з адвокатом ОСОБА_6 , який передав йому старий електронний диск, роздруковані з нього документальні матеріали по веденню справ іншими адвокатами до 2011 року, інші матеріали. Всі ці матеріали, разом з електронним диском, були прийняті від адвоката Хачатуряна В. Г. за актом від 02 червня 2023 року. Він  уважно перевірив все отримане і відразу звернув увагу на дві довідки-виписки по руху коштів по картковим рахункам ОСОБА_2 № №  НОМЕР_1 , НОМЕР_2 за травень 2005 року, яких він ніколи до цього не бачив. Водночас, бачив, що за рухом коштів по картці №  НОМЕР_1 відстежується, що 04 травня 2005 року на зазначений картковий рахунок надходили готівкові кошти у сумах 30 000,00 грн, 20 000,00 грн, 15 753,00 грн на поповнення. Неодноразово переглядаючи цю довідку, випадково, на рівні інтуїтивного і неочевидного гіпотетичного припущення, він припустив, що це можливо сумарні проценти за вкладами за квітень. 15 червня 2023 ним була обрахована загальна сума процентів за днів за вкладами і він встановив, що дійсно це проценти за квітень 2005 року. Переконаний, що подібна схема фіксується за такою ж формою й за березень 2005 року. Отже, вважає, що саме з цієї дати він достовірно довідався про існування відповідних нововиявлених обставин та категорично стверджує, що довідатись про них раніше ніяк не міг. Більше того, і до цього часу ОСОБА_7 стверджує протилежне. 
Він подавав заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року (в частині, що  залишена в силі Верховним Судом), однак 20, 26 липня 2023 року його заяви були повернуті як подані до неналежного суду з рекомендацією звернутись до Верховного Суду. Вважає, що за цією заявою є достатні підстави для поновлення тридцятиденного строку, оскільки такий пропущено з поважних причин. Пропуск строку до червня 2023 року виник за відсутності чіткості у тлумаченні судовою практикою положень частини другої статті 425 ЦПК України, що призвело до неправильної подачі, як виявилось (хоча невідомо), до апеляційного суду. Вперше він подав заяву до Верховного Суду 30 липня 2023 року, тобто максимально оперативно, а другу (більш вмотивовану) ? 30 вересня 2023 року, тобто через три дні після вручення ухвали Верховного Суду від 06 вересня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2023 рокузаяву ОСОБА_8 про відвід колегії у складі суддів: Краснощокова Є. В., Дундар І. О., Крата В. І., Антоненко Н. О., Русинчука М. М.  визнано необґрунтованою. Заяву про відвід суддів передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді. 
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року заяву у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Краснощокова Є. В., Дундар І. О., Крата В. І., Антоненко Н. О., Русинчука М. М. від участі у розгляді вказаної заяви відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків. Недоліки заяви усунені в установлений судом строк.  
Верховним Судом надіслано запит про витребування справи (вих. № 35673/0/222-12).
10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку надіслав до Верховного Суду пояснення, у яких просив звернути увагу на той факт, що у пункті 1.3 договору про відступлення права вимоги від 01 серпня 2015 року поміж інших сум чітко вказана фіксована сума строкових процентів за всі  шість місяців строку дії депозитних договорів, право вимоги за якими йому передавалось цедентом ОСОБА_2 . Вказана сума вираховувалась останнім, а факт часткового отримання цих процентів приховувався. Отже, довідатись про отримання процентів своєчасно він не міг, а міг дізнатись випадково та за певних обставин, про що вказано в заяві про перегляд.
11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» повторно надіслав до Верховного Суду пояснення, аналогічні за змістом тим, що були направленні заявником 10 жовтня 2023 року.
02 листопада 2023 року до Верховного Суду надійшов лист Київського апеляційного суду. Зазначено, що матеріали цивільної справи будуть направлені до суду касаційної інстанції після закінчення апеляційного провадження.
10 листопада 2023 року до Верховного Суду надійшов лист Вишгородського районного суду Київської області, яким повідомлено, що 14 червня 2023 року справа була направлена до Київського апеляційного суду. Станом на 06 листопада 2023 року справа до суду першої інстанції не поверталась.
14 листопада 2023 року та 12 лютого 2024 року до Верховного Суду надійшли клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зловживання процесуальними правами, у якому заявник просив повернути без розгляду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у зв`язку із зловживанням процесуальними правами та застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 вже вчетверте подає заву про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2023 року за нововиявленими обставинами. Мета всіх заяв - витребування справи з метою затягнути розгляд заяви банку про поворот виконання рішення. Суд першої інстанції вже другий рік не може розглянути вказану заяву банку, зокрема щодо стягнення 24,5 млн грн за скасованим виконаним рішення, а банк не може повернути кошти. Ухвалами Верховного Суду від 27 лютого 2022 року, від 28 березня 2022 року, від 02 листопада 2022 року, від 10 листопада 2022 року заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення визнано зловживанням процесуальними правами. Щодо заяв про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду, то за наслідками їх розгляду: ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви, постанову Верховного Суду від 23 лютого 2022 року залишено в силі; ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (визнано зловживання процесуальними правами); ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд за нововиявленим обставинами та відмовлено у відкритті провадження; ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 , подану вчетверте, залишено без руху.
За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» вважає подання заяви проявом неповаги до Верховного Суду та зловживанням процесуальними правами. Крім того, подання чергових відводів колегії суддів, а також подання дисциплінарних скарг до Вищої ради правосуддя є свого роду втручанням в правосуддя, тиск на суд, очевидною метою є спонукання судді до ухвалення певного судового рішення та зводиться лише до незгоди заявника з судовим рішенням Верховного Суду. Заявник в котрий раз намагається скасувати остаточне рішення Верховного Суду, а справу направити на новий розгляд, чим затягнути на роки розгляд заяви банку про поворот виконання рішення. При чому оскаржуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не просив направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції, а навпаки терміново пред`явив виконавчий документ до виконання.
15 листопада 2023 року  ОСОБА_1 через систему «Електронний суд», засобами електронного та поштового зв`язку направив до Верховного Суду пояснення, просив новий склад колегії (у зв`язку з відставкою судді Антоненко Н. О. автоматизованим розподілом визначено суддю Тітова М. Ю.) дослідити його доводи.
Зазначав, що фінальна постанова Верховного Суду від 23 лютого 2022 року хоча і рахується остаточною, але ухвалена з істотною правовою помилкою щодо правил територіальної підсудності. На всіх етапах АТ КБ «ПриватБанк» оскаржував територіальну підсудність. Так, постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року до стягнення з банку присуджено: 4 000 000,00 грн ? номінальна сума вкладів; зменшено розмір процентів до 381 369,84 грн (залишені лише проценти за ставкою 20 % до 24 липня 2005 року); 4 489 907,28 грн ? інфляційні втрати (залишено у редакції апеляційного суду), 520 692, 48 грн ? 3% річних (залишена у редакції апеляційного суду), а загалом 9 391 696,60 грн. При цьому повністю відмовлено у стягненні пені за Законом України «Про захист прав споживачів» та у стягненні процентів після 24 липня 2005 року. Зазначена постанова кардинально змінила усталені правові підходи. За її змістом фіксується, що якщо депозитний вкладник на певному етапі, захищаючи свої права, вимагав розірвання депозитного договору, то навіть при продовжуваному неповерненні вкладу договір вважається розірваним, юрисдикція Закону України «Про захист прав споживачів» припиняється та стягнення пені за цим законом унеможливлюється, як і подальших процентів. Хоча до цього за касаційною практикою такі заяви про розірвання чи неповернення коштів були маркером визнання дати для розрахунку пені і подальших процентів «на вимогу». Виходячи з того, що суд встановив відсутність у нього прав споживача, а банк оскаржував обрану територіальну підсудність, всі рішення у справі мали скасовуватись з передачею її до Печерського райсуду м. Києва для розгляду спочатку (справа вирішена неналежним судом), але у такому разі за процесуальним законом не наступав поворот виконання. У свою чергу він би в суді першої інстанції змінив би предмет позову. У 2023 році ним з`ясовано, що частину строкових процентів до 24 липня 2005 року, які фінально присуджені до стягнення, депозитний вкладник ОСОБА_2 , як виявилося, частково отримав на банківську картку. Це змінює, як суму стягнення, так і базу для розрахунку також присуджених стягнень за частиною другою статті 625 ЦК України з обмеженням строками давності. Отже, за результатами перегляду справа має направлятись із скасуванням усіх рішень для розгляду до Печерського районного суду м. Києва, де можуть бути нівельовані всі помилки касації та тим самим не буде порушено як принципу правової визначеності, так і відновлено принципи законності і верховенства права.
16, 19, 20 листопада 2023 року засобами електронного  та поштового зв`язку, через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 до Верховного Суду надіслав клопотання про участь у судовому засіданні.
03 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку та через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надіслав заяви, в якій зазначав, що з довідки-виписки по руху коштів по гривневому картковому рахунку ОСОБА_2 , яку він переглядає, за усіма трьома транзакціями перед словами «пополнение наличными» стоїть специфічний значок сумарності та буква «п».    
15 січня 2024 року Верховним Судом повторно надіслано запит про витребування справи (вих. № 1220/0/222-24).
23 січня 2024 року до Верховного Суду надійшов лист Київського апеляційного суду. Повідомлено, що станом на 19 січня 2024 року справу передано до управління забезпечення автоматизованого документообігу Київського апеляційного суду для направлення до Верховного Суду.
12 лютого 2024 року справу передано судді Краснощокову Є. В.
12 лютого 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про постановлення окремої ухвали.
Клопотання мотивовано тим, що ця справа розглянута в трьох інстанціях, однак вчиняються «незрозумілі» дії щодо втручання у правосуддя з метою скасування судового рішення, у зв`язку з чим вже більше двох років не розглядається заява банку про поворот виконання рішення. Так, адвокат Лупейко О. В. та адвокат Хачатурян В. Г. одночасно представляли інтереси ОСОБА_2 у справі 
№ 2-8444/11 про стягнення коштів за банківськими вкладами. Тобто вказаним особам мало бути достеменно відомо про всі наявні докази. Разом з тим більше, ніж через 12 років адвокат «створює нові докази» (виписки та акти) та передає іншому з метою скасування остаточного судового рішення.
Щодо клопотань ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що в разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для задоволення клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін немає.
Щодо клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про постановлення окремої ухвали
Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
У частині першій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18)).
Аналіз заявленого клопотання свідчить, що АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтував підстав для постановлення судом окремої ухвали, а тому в його задоволенні слід відмовити.
Щодо вирішення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами
Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами (частина перша статті 423ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частини перша, друга статті 44 ЦПК України).
Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами, зокрема і вчинення дій, що спрямовані на перешкоджання виконання судового рішення.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини третя - четверта статті 44 ЦПК України).
Зміст повторно поданого клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та власне заяви про перегляд постанови Верховного Суду від 22 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами свідчить про те, що доводи, які викладені в них, є аналогічні тим, які заявник вказував звертаючись до Верховного Суду 30 липня 2023 року та за наслідками розгляду яких постановлено ухвалу Верховного Суду від 06 вересня 2023 року про відмову у задоволені клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та відмову у відкритті касаційного провадження.
За таких обставин повторну заяву  ОСОБА_1 від 30 вересня 2023 року про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами слід визнати зловживанням процесуальними правами, а тому вона підлягає залишенню без розгляду. 
Відповідно, клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зловживання процесуальними правами задовольняється частково.
З огляду на викладене та враховуючи системність дій  ОСОБА_1 у справі № 363/3965/15, які визнавались Верховним Судом зловживанням процесуальними правами, касаційний суд одночасно вважає необхідним попередити ОСОБА_1 , що продовження аналогічних дій буде мати наслідком застосування заходів процесуального примусу - штрафу в сумі до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Керуючись статтями 7, 44, 143, 260, 402, 420, 425  ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотань про участь у судовому засіданні.
Відмовити в задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про постановлення окремої ухвали.
Клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення заяви ОСОБА_1 без розгляду та застосування заходів процесуального примусу задовольнити частково.
Заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2023 року про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 за нововиявленими обставин залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             В. І. Крат
 
Судді:                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов