СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року                                     м. Харків                        Справа № 917/1604/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Слободін М.М.
          розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» (вх.№ 2764П) 
          на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 (повний текст складено та підписано 27.11.2023), ухвалене у складі судді Тимощенко О.М.
          у справі № 917/1604/23
          за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА»,
          до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС»,
          про стягнення штрафу у розмірі 71432,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «УКРНАФТА» звернулось до Господарського суду Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» про стягнення  штрафу у розмірі 71 432,75 грн за договором №09/03/2283-МТР  купівлі-продажу від 29.12.2021.
          В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №09/03/2283-МТР  купівлі-продажу від 29.12.2021.
          Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» 71432,75 грн штрафу, 2684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

          Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС», яке просить:
          - змінити рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/22 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір штрафних санкцій;
          - розгляд справи здійснити за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС».
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2023 у справі № 917/1604/23 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя – Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи № 917/1604/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» (вх. №2764П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/23 до надходження матеріалів справи.
          03.01.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи № 917/1604/23.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.01.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» (вх.№ 2764П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/23 залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме: надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 3220, 80 грн.
          16.01.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» надійшла заява про усунення недоліків з додатками, а саме: доказами доплати судового збору у розмірі 4026, 00 грн. Крім того, скаржник просить поновити строк для усунення недоліків, в обґрунтування вказує, що у зв`язку з технічними збоями в роботі системи «Електронний суд» останній не отримав своєчасно інформацію про винесення відповідної ухвали та про її наявність дізнався після її оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2024 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» про проведення розгляду справи №917/1604/23 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» (вх. №2764П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/23. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» (вх. №2764П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/23, ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи. Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог статті 263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Встановлено сторонам строк до 19.02.2024 для подання заяв, клопотань тощо.
30.01.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/23 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Вказаний відзив досліджено колегією суддів та приєднано до матеріалів справи.
Інші заяви, клопотання щодо розгляду справи до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходили.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом, 29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «УКРНАФТА» укладено договір купівлі-продажу №09/03/2283-МТР, відповідно до умов якого, продавець зобов`язується передати продукцію у власність покупця, а покупець прийняти товар та сплатити за нього відповідну грошову суму (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 1.2. договору встановлено, що асортимент, кількість, якість вартість та інші характеристики товару визначені в додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору.
У додатку № 1 до договору сторони визначили, що продавець зобов`язувався поставити наступний товар: засувки клинові з висувним шпинделем в асортименті загальною вартістю 714 327,55 грн з ПДВ.
Термін постачання - протягом 150 календарних днів з моменту підписання договору (п.7 додатку №1 договору).
Отже, останнім днем поставки є 28.05.2022.
Згідно з п. 11.1. договору сторони дійшли згоди, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 1 року, але у будь-якому разі - до повного виконання взаємних зобов`язань сторонами .
Відповідно до п. 5.3 договору датою постачання товару вважається дата передачі його покупцю у місті призначення без зауважень по кількості, комплектності та якості, якщо інше не встановлено додатками до договору та/або додатковими угодами.
Факт передачі товару підтверджується підписаною сторонами без зауважень видатковою накладною та/або відповідним актом приймання/передачі товару.
Право власності на товар переходить від продавця до покупця з дати підписання сторонами без зауважень видаткової накладною та/або актом приймання-передачі товару.
Водночас, як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, всупереч умовам договору відповідач поставку товару не здійснив.
Згідно з п. 6.9. договору за порушення строку постачання товару, у тому числі викликане виявленням нестачі товару або постачання товару, який не відповідає якості та комплектності, що обумовило необхідність заміни або додаткового постачання товару у порядку, визначеному п. 5.12, п. 5.13 договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 2 %, а в разі прострочення термінів поставки на 30 і більше календарних днів у розмірі 10% від вартості товару не поставленого вчасно.
З огляду на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем, на підставі п.6.9 договору, нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 71 432,75 грн (714 327,55 грн (вартість непоставленого товару) х 10%).
Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» 71432,75 грн штрафу, 2684,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Мотивуюче зазначене рішення суд першої інстанції вказав, що невиконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони передбачили при укладенні договору, а тому, з огляду на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 71 432,75 грн.
Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки у своєму клопотанні відповідач обмежився цитуванням норм законодавства та постанови Верховного Суду, пославшись на відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущених відповідачем порушень договірних зобов`язань у спірних правовідносинах та не надав жодних доказів на підтвердження свого клопотання і не повідомив поважних причин невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного
За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми містяться в статтях 525, 526 ЦК України.
У відповідності до ч. 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін.   Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.
У відповідності до п.7 додатку №1 договору встановлено, що термін постачання - протягом 150 календарних днів з моменту підписання договору.
А отже, останнім днем поставки є 28.05.2022.
Водночас, як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, всупереч умовам договору відповідач поставку товару не здійснив.
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Згідно з ч. 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до ч. 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах, що передбачені чинним законодавством України та цим договором.
У відповідності до п. 6.9. договору за порушення строку постачання товару, у тому числі викликане виявленням нестачі товару або постачання товару, який не відповідає якості та комплектності, що обумовило необхідність заміни або додаткового постачання товару у порядку, визначеному п. 5.12, п. 5.13 договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 2 %, а в разі прострочення термінів поставки на 30 і більше календарних днів у розмірі 10% від вартості товару не поставленого вчасно.
За розрахунком позивача сума штрафу становить 71 432,75 грн (714 327,55 грн (вартість непоставленого товару) х 10%).
Перевіривши розрахунок позивача, беручи до уваги невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно, на підставі п. 6.9 договору, нараховано до стягнення з відповідача штраф у розмірі 71 432,75 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 статті 3, ч. 3 статті 509 та ч. 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. 
Колегія суддів також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та інші).
Саме суд першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 03.03.2019 у справі № 925/74/19; від 02.06.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20) та інші).
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії, яка вчиняється на розсуд суду та не свідчить про втручання суду в договірні відносини сторін.
У своєму клопотанні відповідач просить зменшити розмір штрафу у зв`язку з відсутністю доказів понесених позивачем збитків.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення сум пені та штрафу, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
В той же час, відповідач не посилається на існування будь-яких обставин, за наявності яких закон надає суду можливість зменшити розмір штрафних санкції.
Також відповідачем не надано жодних доказів, що даний випадок є винятковим або наявні будь-які обставини, з якими закон пов`язує можливість зменшення нарахованих боржнику штрафних санкцій.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 2, 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Сторони на власний розсуд погодили умови договору купівлі – продажу № 09/03/2283-МТР від 29.12.2021, а отже, продавець був обізнаний про відповідальність за невиконання своїх зобов`язань. 
Крім того, положення щодо відповідальності сторін за невиконання зобов`язань нечинними у судовому порядку не визнавалися.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що клопотання відповідача є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не наведено та не доведено наявність обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу апелянта на те, що в даному випадку останнім не доведено наявність існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали виконати зобов`язання, з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. 
Згідно з п. 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору. 
Верховний Суд у постанові від 30.05.2022 у справі №922/2475/21 констатував, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Тобто, відповідачу необхідно доводити факт невиконання зобов`язання саме у зв`язку з введенням воєнного стану.
Відповідно до п. 7.2. договору сторона, виконанню зобов`язань за цим договором якої перешкоджають обставини форс-мажору, повинна не пізніше 7 (семи) календарних днів повідомити іншу сторону про початок та припинення дії таких обставин на виконання обов`язків за цим договором.
Згідно з п. 7.3. договору встановлено, що сторона, яка посилається на обставини форс-мажору, повинна довести наявність таких обставин. Належним доказом наявності таких обставин і їх тривалості є документи, видані Торгово-промисловою палатою України (регіональною палатою), іншими відповідними органами чи організаціями в Україні, уповноважені посвідчувати відповідні факти.
Загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб. Такий лист не звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.
У даному випадку відповідачем не дотримана процедура повідомлення про початок дії щодо нього форс-мажорних обставин та підтвердження даного факту довідкою уповноваженого органу державної влади або Торговельно-промислової палати, що позбавляє його права посилатися на форс-мажор, як на підставу, що звільняє від відповідальності за договором. 
Поряд з цим, лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання сторонами свого обов`язку.
Одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору.
А отже, само по собі введення воєнного стану в країні не свідчить про неможливість виконати відповідачем умови укладеного договору та поставити товар.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про розірвання договору в односторонньому порядку.
Так, у відповідності до п. 7.4. договору встановлено, що якщо форс-мажорні обставини тривають більше 1 (одного) місяця, будь-яка зі сторін має право відмовитися від подальшого виконання цього договору (відповідного додатку) за умови попереднього письмового повідомлення іншої сторони не пізніше ніж за 10 (десять) днів до дати припинення договору (скасуванню додатку). У такому випадку сторони повинні здійснити відповідний взаєморозрахунок згідно з умовами цього договору за фактично переданий товар.
Листом № 42 від 12.09.2022 відповідач повідомив позивача про відмову від договору.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що підставою для відмови від договору в односторонньому порядку є наявність форс-мажорних обставин, які тривають більше одного місяця.
Однак, у даному випадку відповідач не надав доказів, які підтверджують існування у нього форс-мажорних обставин (причинно-наслідковий зв`язок між військовою агресією Російської Федерації проти України та неможливістю виконання договору), а отже не має права на односторонню відмову від укладеного договору купівлі – продажу № 09/03/2283-МТР від 29.12.2021.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає. 
Враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/23 слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАНТ ПЛЮС» (вх.№ 2764П) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2023 у справі № 917/1604/23 залишити без змін.
          
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                    І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін