ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 січня 2024 року           справа №200/3109/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача – Дяченка Олексія Володимировича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 200/3109/23 (суддя в І інстанції Зеленов А.С.) за позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення індексації грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії, -                                                                                     
                                                       УСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправною бездіяльності, стягнення індексації грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року включно;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 29930 гривень 35 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.03.2018 року по 03.01.2021 року включно;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію-різницю грошового забезпечення 4463 гривні 15 копійок в місяць у загальній сумі 152 077 гривень 99 копійок за період з 01.03.2018 року по 03.01.2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він з 02.01.2016 року по 03.01.2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2010 року №299 позивача з 03.01.2021 року було звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Проте при виключенні зі списків особового складу позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення. У зв`язку з цим він 24 лютого 2021 року звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення та надати відомості про виплачене грошове забезпечення. У відповіді військової частини НОМЕР_1 зазначено, що за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року включно позивачу належна до виплати індексація грошового забезпечення виплачена в сумі 4503,21 грн. із застосуванням базового місяця січень 2016 року, виплата не проводилась через відсутність фінансування, відомості про виплачене грошове забезпечення не надано. Для вирішення спору позивач 15.12.2021 року звернувся до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі №200/6424/21 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 02.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням  місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, з березня 2018 по 03.01.2021 - із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року. Для виконання рішення суду позивачем отримано виконавчий лист, 03.06.2023 року відповідачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі №200/6424/21 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 52814,47 грн. з одночасним утриманням військового збору 1,5%, що підтверджується повідомленням про надходження коштів. Після виплати 52814,47 грн. державним виконавцем закінчено виконавче провадження. Проте при застосуванні у якості базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення в період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року сума індексації складає 83549,10 грн. Відповідачем нараховано та виплачено 53618,75 грн. Отже сума недоплати, на думку позивача, складає: 83549,10 грн. - 53618,75 грн. = 29930,35 грн.
Разом з цим, за період з 01.03.2018 року по 03.01.2021 року позивачу виплачена тільки поточна індексація грошового забезпечення в сумі 4869,57 грн., яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%. Проте, на думку позивача, відповідачем в порушення норм абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення” не виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 03.01.2021 у фіксованій величині 4463,15 грн. в місяць на загальну суму 152 077,99 грн.
Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки вони порушують його права та охоронювані законом інтереси. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 200/3109/23 провадження у справі закрито. 
Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.                                                                                                              В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
          Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.                              Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.          
          Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі дійшов наступних висновків.
          Позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України.
ОСОБА_2 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2015 року. 
Позивач з 02 січня 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 січня 2016 року №1. 
Наказом командира військової частин НОМЕР_1 від 30 грудня 2020 року №299 старшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_2 , головного сержанта – командира відділення взводу охорони та оборони роти, звільнено у запас. З 03 січня 2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
18 лютого 2021 року позивач звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення.
Листом від 31 березня 2021 року №810 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що з листопада 2018 року по 03 січня 2021 року позивачу виплачувалась індексація  в межах фонду грошового забезпечення військової частини. Виплату індексації з січня 2016 року по жовтень 2018 року військова частина зможе здійснити на підставі відповідного рішення суду після набрання ним законної сили, в межах фонду грошового забезпечення для військової частини. 
Відповідно до довідки про розмір виплати індексації від 31 березня 2021 року №808, позивачу індексація грошового забезпечення у період з 02 січня 2016 року по 31 жовтня 2018 року не виплачувалась. Починаючи з листопада 2018 року по день звільнення – виплачувалась у відповідних розмірах.
31 березня 2021 року відповідачем складено розрахунок індексації позивача за період з 02 січня 2016 року по 31 жовтня 2018 року з урахуванням базового місяця – січень 2016, для виплати індексації визначено суму у розмірі 4503,21 грн. 
Тому для вирішення спору позивач звернувся до суду з позовними вимогами:
визнати протиправними дії відповідача щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року;
зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року в сумі 83 549,10 грн. з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 року по 03.01.2021 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 463,15 грн. відповідно до абз.4,6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; 
зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 463,15 грн. за період з 01.03.2018 року по 03.01.2021 року включно в сумі 152 077,99 грн. відповідно до абз. 4,6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі №200/6424/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 02.01.2016 до 03.01.2021. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 02.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з березня 2018 по 03.01.2021 - із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, військова частина НОМЕР_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України . 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 січня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі №200/6424/21.
Згідно наданого розрахунку індексації за період з 02 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням базового місяця – січень 2008 року, позивачу вирішено виплатити 52  814,77 грн.  
Згідно наданого розрахунку індексації за період з 01 березня 2018 року по 03 січня 2021 року, з урахуванням базового місяця – березень 2018 року, позивачу підлягає до виплати індексація грошового забезпечення у сумі 5471,72 грн, оскільки виплачено за вказаний період 5471,72 грн, залишок становить 0,00 грн. 
На виконання рішення суду у справі №200/6424/21 позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 52  814,47 грн.    
Згідно позиції  Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав. 
            Верховний Суд надаючи оцінку наявності підстав для застосування пункту 4 частини першої  статті 238 КАС України, наслідком якого є закриття провадження у справі, неодноразово, зокрема у постановах від 31.03.2021 у справі № 240/6357/20, від 27.08.2021 у справі № 580/3966/20, від 15.12.2020 у справі № 804/5759/17, від 17.08.2022 у справі № 520/9008/2020 та багатьох інших, зазначав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним  позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаній постанові, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
            Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої  статті 238 КАС України  є одночасна сукупність таких умов:  тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);  наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;  набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили. 
Важливо відмітити, що предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. 
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Судом встановлено, що у даній справі №200/3109/23 позивач, після отримання нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року по справі №200/6424/21, заявив позовні вимоги: 
          визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року включно; 
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 29930 гривень 35 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44; 
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.03.2018 року по 03.01.2021 року включно; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію-різницю грошового забезпечення 4463 гривні 15 копійок в місяць у загальній сумі 152 077 гривень 99 копійок за період з 01.03.2018 року по 03.01.2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.  
Судом встановлено, що відповідачем на виконання рішення суду у справі № 200/6424/21 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 52  814,77 грн за період з 02 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. 
Позивач звертаючись до суду з даним позовом, вважає, що при застосуванні у якості базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення в період з 02 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року сума індексації складає 83549,10 грн., тому сума недоплати, на думку позивача, складає: 83549,10 грн. - 53618,75 грн. = 29930,35 грн. 
Разом з цим, позивач вважає, що за період з 01 березня 2018 року по 03 січня 2021 року виплачена тільки поточна індексація грошового забезпечення, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%. Проте, на думку позивача, відповідачем в порушення норм абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення” не виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 03 січня 2021 року у фіксованій величині 4463,15 грн. в місяць на загальну суму 152 077,99 грн. 
З аналізу складу сторін, змісту позовних вимог та підстав позовів у справах № 200/6424/21 та 200/3109/23 суд приходить до висновку про їх тотожність з огляду на наступне: 
відсутня зміна матеріального змісту позовних вимог (предмету позову).  У даній справі позивач, заявляючи вимоги щодо стягнення відповідних коштів, фактично  обирає інший спосіб захисту порушеного права, які вже захищені  рішенням суду у справі №200/6424/21 шляхом зобов`язання нарахування та виплати  індексації грошового забезпечення. 
уточнення формулювання вимог з “фіксованої індексації” на “індексацію-різницю” не є зміною предмету позову, оскільки в абзацах 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, тобто сутність спору зберігається.  
Крім того, зміна суми в новому позові не вважається зміною предмета позову.
Не вбачає суд і зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (підстави позову), і вважає, що вони співпадають з тими, що викладено в попередньому позові. 
При цьому відсутність певних обставин (наприклад, щодо визначення “базового” місяця) або доповнення новими штучними обставинами (наприклад, визначення суми яка, на думку позивача, не доплачена) при збереженні в ньому інших первісних обставин не є зміною підстав позову.  
Спірні періоди  також співпадають. 
Це свідчить про те, що  позовні вимоги по даній справі цієї справи ґрунтуються на обставинах з приводу обсягу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року по справі №200/6424/21, яким, як зазначалося вище, вже вирішено спір щодо індексації грошового забезпечення позивачу за відповідні періоди.  
Разом з тим, доводи, викладені у позовній заяві свідчать про незгоду позивача із виконанням  військовою частиною рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року по справі №200/6424/21, а предмет позову у цій справі фактично спрямований на його виконання.  
Також, суд вважає за необхідне відмітити і про наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову, що обумовлено, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, обов`язковістю судового рішення, що набрало законної сили.
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382,383 КАС України, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, або оскарження рішень, дій, бездіяльності органу державної виконавчої служби в порядку, визначеному статтею 287 КАС України. 
При цьому, з відомостей, які містяться у програмному комплексі “Діловодство спеціалізованого суду” слідує, що позивачем у справі №200/6424/21 не  подавались заяви в порядку ст. 382, 383 КАС України. Такж, у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження позивачем рішень, дій, бездіяльності органу державної виконавчої служби в порядку, визначеному статтею 287 КАС України. 
Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.   
Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях, проте, на стадії виконання таких судових рішень.
          З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.  
          Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
          Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.                                                                                 Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.                                                                                                     Закриття провадження у справі в цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено за результатами розгляду тотожного позову, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.                                                                       
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 по справі №11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.                                                                                           Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі закрити провадження у справі.                                                                                                                Враховуючи, що на момент розгляду справи №200/6424/21 позивачу ще не була нарахована індексація грошового забезпечення за період з 02.01.2016 року по 28.02.2018 року та відповідачем не було зазначено який базовий місяць, як наслідок коефіцієнт індексації та сума індексації ним буде виплачена, а разом з цим і не було визначено розмір індексації-різниці, то обставини, які досліджуються у справах №200/6424/21 та №200/3109/23 є різними, що унеможливлює ототожнення адміністративних позовів.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.
За таких умов, апеляційний суд приходить до переконання про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та наявне порушення норм процесуального права. 
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.                                                  Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача – Дяченка Олексія Володимировича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 200/3109/23 – задовольнити.                                                                                                 
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 200/3109/23 – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.                                                                                                     
Повне судове рішення – 11 січня 2024 року.                                                                 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                                              Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко