УХВАЛА 
25 січня 2024 року                                                            
м. Київ
справа № 307/2789/21
провадження № 61-12868св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання без реєстрацію шлюбу, об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 червня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:
встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу;
визнати спільною сумісною власністю набуте ними майно за час їх спільного проживання, з визначенням часток в розмірі 1/2 за кожним з них, а саме: земельну ділянку, площею 0,0098 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, на АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; житловий будинок на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер 2125381400:01:018:0052, площею 0,1444 га на АДРЕСА_3 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2004 року до 2019 року.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях по 1/2 частці за кожним майно: житловий будинок АДРЕСА_4 ; житловий будинок АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У серпні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 червня 2023 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року залишити в силі.
Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, від 24 травня 2017 року у справі 
№ 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 641/4323/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження заявниця також зазначає порушення норм процесуального права, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
Ураховуючи, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання без реєстрацію шлюбу, об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                      Н. Ю. Сакара
                                                                                                              О. В. Білоконь
                                                                                                              О. М. Осіян