ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10288/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 січня 2024 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

 У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вишгородської міської ради, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородської міської ради від 30.06.2022 № 18/77 про відмову у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеутрою, щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, яка згідно Генерального плану і плану зонування м. Вишгород відноситься до земель садибної забудови, загальною площею 2,38 га, з кадастровим номером 3221810100:01:174:0002, на земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у відповідності до викопіювання з кадастрової карти та зобов`язати відповідача на найблищому пленарному засіданні сесії повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку технічної документації із землеутрою.   
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відносини між сторонами виникли ще 19.10.2021, а Закон України № 2145-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", на підставі якого відповідач виніс оскаржуване рішення, набув чинності 07.04.2022.  Позивач вважає, що вважає, що спірні відносини виникли 19.10.2021 та закінчились 19.11.2021, тобто ще до оголошення військового стану, тому дія Закону 2145-IX не поширюється на оскаржуване рішення відповідача і не може бути правовою підставою для такого рішення у силу норм ст. 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України та принципу незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу відповідача до розгляду в порядку письмового провадження на 17.01.2024. 
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.10.2021 позивач звернувся до Вишгородської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, яка згідно Генерального плану і плану зонування м. Вишгород відноситься до земель садибної забудови, загальною площею 2,38 га з кадастровим номером 3221810100:01:174:0002, на земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до викопіювання з кадастрової карти. 
24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,   Указом Президента України № 64/2022   введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який діє і на даний час.
07.04.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану»,   згідно змісту приписів якого,  безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
07.04.2022 позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Вишгородської міської ради щодо не прийняття рішення щодо вищезазначеного клопотання від 19.10.2021 та зобов`язання відповідача до розгляду цього клопотання з відповідним прийняттям рішення. 
13.06.2022 Київським окружним адміністративним судом у справі № 320/3334/22 за вищезазначеною позовною заявою було винесено рішення про задоволення позовних вимог, а саме: визнано протиправною бездіяльність Вишгородської міської ради, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання від 19.10.2021; зобов`язано Вишгородську міську раду розглянути зазначене вище клопотання з належним та обґрунтованим мотивуванням підстав винесення свого рішення за результатами його розгляду.
30.06.2022, на виконання вказаного рішення суду, відповідачем було винесено клопотання позивача на розгляд чергової 18 сесії Вишгородської ради VIII скликання та прийнято рішення № 18/77, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, підставою для такого рішення відповідача є норма п. п. 5 п.1 ч.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від                       24 березня 2022 року № 2145-IX, який набрав чинності 07.04.2022. Відповідно до цієї норми закону, - безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Позивач не погоджується з вказаним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню через неможливість застосування зворотної сили закону у часі, що і зумовило останнього на звернення до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідно до п. п. 5 п. 1 ч. 1 Закону № 2145-IX, який   набув чинності 07.04.2022 року, безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, тому рішення відповідача є законним.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк клопотання про надання дозволу на розробку землеутрою було подано 19.10.2021, в зв`язку з чим, відповідач повинен був прийняти рішення на сесії ради до 19.11.2021, чого протиправно зроблено не було, що також, дає підсатви для висновку про те, що правовідносини між сторонами виникли задовго до прийняття та набрання чинності Закону № 2145.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Предметом даного спору, є правомірність та законність рішення відповідача від 30.06.2022 № 18/77, при цьому, правовідносини щодо бездіяльності відповідача, яка полягала у не розгляді відповідачем клопотання від 19.10.2021 вже були предметом судового розгляду у справі № 320/3334/22, щодо них рішення суду набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Відповідно, ці правовідносини не можуть бути предметом перегляду в даній судовій справі, як і не можуть бути підставою для визначення правомірності оскаржуваного в даній справі рішення, прийнятого по суті заявленого позивачем клопотання. 
Так, правовідносини, які були предметом розгляду в справі № 320/3334/22 були вичерпані набранням чинності рішенням суду у справі № 320/3334/22, а тому, їх тривалість не є предметом доведення в даній справі, як і не є критерієм визначення правомірності оскаржуваного рішення. 
Об`єктом захисту прав позивача у справі № 320/3334/22, було право позивача на розгляд клопотання, як відповідну, передбачену законодавством, діяльність відповідача до моменту винесення безпосередньо рішення по суті клопотання, а у даній справі - позовна заява направлена на захист права позивача на отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою та реалізацію права на отримання земельної ділянки у власність. У справі № 320/3334/22, суд не досліджував питання щодо можливого змісту рішення відповідача за наслідками розгляду клопотання позивача від 19.10.2021. Відповідно, правовідносини, які є предметом дослідження у даній справі та об`єкт захисту, виникли безпосередньо 30.06.2022. 
Позивач в позовній заяві не заперечує правомірність самої процедури прийняття оскаржуваного рішення, зокрема, ні щодо форми, ні щодо часу, місця чи повноважень відповідача, натомість, щодо змісту самого оскаржуваного рішення (що і є предметом позову у даній справі) має бути застосований закон, який діяв на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, тобто 30.06.2022. 
Слід врахувати, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався, на діє і на даний час.
Відповідно до  ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від                          12 травня 2015 року № 389-VIII  (далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» внесено зміни до Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, доповнено пунктом 27 такого змісту «Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України).
Тож, з наведеного слідує, що під час дії воєнного стану, земельні відносини регулюються положеннями Земельного кодексу України з урахуванням особливостей, внесених зокрема пп. 5 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, що забороняють зокрема надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність. Вказані приписи п. п. 5 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України набрали чинності з 07.04.2022.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки оскаржуване рішення відповідача від 30.06.2022 в частині відмови позивачу в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, прийняте під час воєнного стану та після набрання чинності вказаних змін до Земельного Кодексу України, відповідач, як орган місцевого самоврядування, у відповідності до статті 19 Конституції України, зобов`язаний був діяти та приймати рішення з урахуванням чинних на дату прийняття рішення законодавчих норм. У контексті наведеного, колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство, що діяло на момент звернення позивача до відповідача із відповідною заявою, адже на дату прийняття рішення, законодавство забороняло відповідача вчиняти інакше. 
У частині доводів сторони позивача про те, що спірні відносини виникли 19.10.2021 та закінчились 19.11.2021, тобто ще до оголошення військового стану, тому дія Закону 2145-IX не поширюється на оскаржуване рішення відповідача і не може бути правовою підставою для такого рішення у силу норм ст. 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України та принципу незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, колегія суддів зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише  на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень, відтак, приймаючи спірне рішення, міська рада діяла у відповідності до положень підпункту 5 пункту 27  розділу «Перехідні положення» ЗК України, оскільки інших альтернативних дій вказана місцева рада не вправі була вчиняти. (а.с. 8)
Тобто, Закон № 2145-XI встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність.
Крім того, така заборона узгоджується із ч. 2  ст. 64 Конституції України, у якій передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями  24,  25,  27,  28,  29,  40,  47,  51,  52,  55,  56,  57,  58,  59,  60,  61,  62,  63 Конституції. При цьому право власності на землю гарантується ч. 2  ст. 14 Конституції України, а тому, не належить до переліку прав, що не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.
Крім того, позивач не позбавлений можливості після завершення воєнного стану звернутись з відповідним клопотанням про отримання дозволу на розробку технічної документації.
Під час розгляду апеляційної скарги, колегією суддів враховано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 300/3771/22 у подібних правовідносинах.
Позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 р. - залишити без змін. 
          
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                             О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                          В.В. Кузьменко

                                                                                                       Я.М. Василенко