ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/726/24 Справа № 204/8637/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Барильської А.П., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтобудівельна компанія”, ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтобудівельна компанія” про відшкодування моральної шкоди, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з, уточненим 23 червня 2023 року, позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтобудівельна компанія” (далі — ТОВ “Шахтобудівельна компанія”) про відшкодування моральної шкоди.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 01 липня 2016 року по 04 січня 2021 року він працював на посаді прохідника 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі в ТОВ “Шахтобудівельна компанія”. 04 січня 2021 року його було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача він набув хронічних професійних захворювань. Вказував, що йому первинно, безстроково, встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням. Також йому первинно, безстроково, встановлено 65% втрати працездатності за професійним захворюванням. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Окрім того, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Оскільки зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 245000 грн, в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ТОВ “ Шахтобудівельна компанія” на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, що спричинена втратою працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, у розмірі 65000 грн., без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання стосовно судового збору.
       В апеляційній скарзі відповідач ТОВ “Шахтобудівельна компанія” посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог, просить змінити рішення суду в частині утримання податків та загальнообов`язкових зборів, відповідно до чинного законодавства України. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що у випадку, коли за судовими рішенням сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю чи здоров`ю, більша аніж чотирьох кратний розмір мінімальної заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
       В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання до 245000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є необґрунтованим та заниженим. Вказував, що судом не було взято до уваги глибину та тривалість моральних страждань, характер отриманих ним професійних захворювань, тривалість роботи в умовах впливу шкідливих факторів та відсоток втрати професійної працездатності.
       Сторони своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційні скарги не надали.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 245 000 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ТОВ “Шахтобудівельна компанія” підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне. 
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 01 липня 2016 року по 04 січня 2021 року.
       04 січня 2021 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі статті 38 КЗпП України.
       Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Клініки професійних захворювань Державної установи "Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України", висновком за № 19/614 від 08 червня 2021 року Центральної лікарсько-експертної комісії позивачу встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч, в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; пневмоконіоз (q/р, 1/2, pi), ЛН І-ІІ (один-два) ст. захворювання професійні, встановлені вперше.
       Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 липня 2021 року встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: Шахта «Новодонецька», ТОВ «Донбасвуглепроходка», Шахтобудівельне управління №9, ТОВ «ШБК» Донецькшахтопроходка, ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): вуглепородний пил фактична величина 105,8 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 81,9% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 187,0 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 300 - 45% зміни при нормативному значенні до 300 - 25% зміни. Нахили корпусу 190 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 95 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.
       01 квітня 2022 року позивачу у зв`язку з професійним захворюванням встановлено третю групу інвалідності безстроково, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності спостереження і лікування у невролога, пульмонолога, стаціонарне лікування за показанням.
        01 квітня 2022 року висновком МСЕК позивачу безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності, із них: первинно 30% профрадикулопатія та 25% пневмоконіоз, а також повторно 10% за трудовим каліцтвом. Рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування. 
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи в шкідливих умовах праці, у тому числі, і на ТОВ «Шахтобудівельна компанія», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди та визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди. Однак, колегія суддів не може погодитись із стягненням моральної шкоди без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, з огляду на наступне. 
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати додаткові зусилля на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
       Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
       У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
       У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).        
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням під час роботи у шкідливих умовах, у тому числі, і на підприємстві відповідача.
       Як вбачається із матеріалів справи, довідками МСЕК від 01 квітня 2022 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: первинно - 55 % втрати професійної працездатності, повторно -10% за трудове каціцтво, безстроково та третю групу інвалідності.
       При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я внаслідок хронічного захворювання, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, отримання професійного захворювання у період роботи в шкідливих умовах праці протягом тривалого часу, в тому числі, і на підприємстві відповідача протягом п`яти років.
       Однак, при стягненні суми моральної шкоди без утримання з неї суми податків та інших обов`язкових платежів, суд першої інстанції не врахував наступного.        
       Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).
       До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).
       Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи – платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
       Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ “Шахтобудівельна компанія” підлягає до задоволення в повному обсязі, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – зміні, відповідно до положень ст.376 ЦПК України.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтобудівельна компанія”- задовольнити.
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року змінити.        Зазначити в другому абзаці резолютивної частини рішення суду, що сума моральної шкоди, стягнута з Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтобудівельна компанія” на користь ОСОБА_1 у розмірі 65 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
       В іншій частині рішення суду - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

       Головуючий:                                                                А.П. Барильська 

       Судді:                                                                        Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О.Макаров