29.01.24
22-ц/812/195/24

Єдиний унікальний номер судової справи 475/6339/23 
Провадження № 22-ц/812/195/24 
Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
іменем України

29 січня 2024 року                           м. Миколаїв         Справа №475/6339/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Чумаченко К.О.,
за участі: позивача ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Ротар М.М. в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. 
Позивач зазначала, що 26 квітня 2022 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона передала у власність відповідача грошові кошти в сумі 10 850 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути суму позики за першою її вимогою. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання виконав частково, а саме повернув грошові кошти в сумі 3 900 доларів США, а залишок коштів у сумі 6950 доларів США не повернув, позивач просила стягнути з відповідача суму боргу 252 007 гривень. 
14 грудня 2023 року до суду надійшли заяви представника позивача – адвоката Вуїв О.В. та відповідача ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди у вказаній цивільній справі, укладеної між сторонами 14 грудня 2023 року.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2023 року провадження у справі закрито, в зв`язку із укладанням мирової угоди між сторонами та затвердження її судом.
За умовами мирової угоди:
П.1 Сторони визнають, що розмір боргу за договором позики, укладеним 26 квітня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , станом на 16 листопада 2023 року складає 6 950 доларів США, що становить 252 007,00 грн за офіційним курсом долару США Національного банку України, станом на 16 листопада 2023 року.
П.2 В рахунок повернення боргу за вказаним договором позики ОСОБА_3 зобов`язується сплатити ОСОБА_1 6950 доларів США в строк до 01 листопада 2024 року.
П.3 На відшкодування понесених позивачем ОСОБА_1 судових витрат ОСОБА_3 зобов`язується сплатити ОСОБА_1 4 300,00 грн. у строк до 01 січня 2024 року. Інші понесені судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи, приймають на свій рахунок.
П.4 Сторони гарантують, що з моменту набрання чинності цією мировою угодою не матимуть жодних претензій один до одного з приводу укладення договору позики, вказаного в п.п.1 та не будуть мати претензій матеріального характеру один до одного з питань, що стосуються цього спору після виконання ОСОБА_3 п.2 та п.3 даної мирової угоди.
П.5 Сторони заявляють, що ні в процесі укладення мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб.
Наслідки укладення даної мирової угоди сторонам відомі та зрозумілі.
Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив із того, що вона не суперечить діючому законодавству і укладається в інтересах сторін.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Вуїв О.В., оскаржила її в апеляційному порядку.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказувала, що представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Вуїв О.В. помилково було подано до канцелярії суду заяву сторін про затвердження мирової угоди від 14 грудня 2023 року у вищевикладеній редакції. В той час як сторонами перед судовим засіданням було погоджено умови мирової угоди – інші, про що було підписано іншу редакцію заяви до суду про затвердження мирової угоди, яку не було помилково надано суду адвокатом Вуїв О.В.
Посилаючись на те, що затверджені судом першої інстанції умови мирової угоди не відповідають остаточно узгодженим сторонами у справі умовам та з урахуванням здійсненого відповідачем платежу у розмірі 500 доларів США в повернення боргу, заявник просила скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову про затвердження умов мирової угоди відповідно до заяви сторін від 14 грудня 2023 року, доданої до апеляційної скарги та повернути ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір в сумі 2 520 грн 07 коп. за подання позову та 536 грн 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову.
Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.
У судовому засіданні апеляційного суду позивачка, її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у скарзі.
В поданій апеляційному суду заяві від 04 січня 2024 року ОСОБА_3 погодився з підставами викладеним в апеляційній скарзі.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Згідно до пункту 5 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.
Згідно статі 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:
1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або
2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Таким чином, виходячи із змісту статті 207 ЦПК України, укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.
Постановляючи ухвалу по справі, суд виходив з того, що дана мирова угода не суперечить закону та укладається в інтересах сторін.
Але з таким висновком суду повністю погодитись неможна.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
Затвердженою мировою угодою відповідач визнав наявність боргових зобов`язань.
Разом з тим, як зазначала позивачка в апеляційній скарзі, що підтвердив відповідач у заяві поданій суду апеляційної інстанції, суду першої інстанції представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Вуїв О.В. помилково було подано заяву сторін про затвердження мирової угоди від 14 грудня 2023 року у вищевикладеній редакції. В той час як сторонами перед судовим засіданням було погоджено умови мирової угоди – інші, про що було підписано іншу редакцію заяви до суду про затвердження мирової угоди, яку не було помилково надано суду адвокатом Вуїв О.В.
Таким чином, затверджуючи мирову угоду у відсутність сторін суд першої інстанції не перевірив відповідність умов мирової угоди волевиявленню сторін, їх інтересам та дійшов передчасного висновку, що сторони досягли згоди з урегулювання спірних відносин, а тому помилково закрив провадження у справі. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду у відповідності до ч.1ст.37 ЦПК України.
       Вимоги апеляційної скарги про прийняття постанови про затвердження мирової угоди судом апеляційної інстанції відповідно до заяви сторін від 14 грудня 2023 року, доданої до апеляційної скарги, не підлягають задоволенню, оскільки вказана мирова угода не була предметом розгляду суду першої інстанції, тоді як суд апеляційної інстанції здійснює перевірку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, що виключає можливість вирішення питання про затвердження мирової угоди на стадії перегляду справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст.367, 374,379,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, задовольнити частково.
Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду іншим складом суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                 Н.В. Самчишина 

Судді:                 В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.