ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2014/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/356/23 Категорія: 351000000 	Сакун Д.І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай»; 
представник відповідача – адвокат Орленко Володимир Васильович;
особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.09.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру,
в с т а н о в и в:

       12.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» про визнання недійсним видаткового касового ордеру в якому просив визнати недійсним видатковий касовий ордер від 03 червня 2016 року, ТОВ «НВФ «Урожай» на суму 45 800 грн., яка видається Добровольському О.В. на підставі: «пай 2016 року».
       В обґрунтування позову позивач зазначає, що в січні 2022 року під час розгляду в Звенигородському районному суді Черкаської області справи № 2/694/309/21 про визнання недійсним договору емфітевзису, йому стало відомо що посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» було складено видатковий касовий ордер від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн., відповідно до якого нібито він, ОСОБА_1 , отримав 45 800 грн. в рахунок оплати за договором про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 21.07.2017 року. 
       Вказує, що даний видатковий касовий ордер від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн. є сфальсифікований, а його підпис на ньому є підробленим, оскільки він підпису на даному фінансовому документі не ставив та відповідно, кошти по даному ордеру не отримував. 
       Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 627765, виданого 06 листопада 2007 року відділом земельних ресурсів у Звенигородському районі Черкаської області на підставі рішення суду від 10 жовтня 2007 року (справа № 2-628/07), йому належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 2,55 га., яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.
Вищевказану земельну ділянку він, згідно договору оренди землі від 26 листопада 2008 року, передав в оренду ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай».
В подальшому 24 травня 2016 року вони уклали Додаткову угоду № 1 (далі додаткова угода) до договору оренди землі від 26.11.2008 року, відповідно до якого текст основного договору викладено в новій редакції в зв`язку зі змінами в діючому законодавстві та новими вимогами до договорів.
       Відповідно до п. 1 додаткової угоди ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер 7121280400:03:002:0432) загальною площею 2,5484 га., яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до 31 грудня 2026 року. Оскільки протягом 2017 - 2020 року йому не сплачувалися орендна плата за користування землею він направив претензію - вимогу до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай».
       09 липня 2020 року ним було отримано відповідь на претензію № 03/07-1 від 06.07.2020 року за підписом начальника відділу земельних та майнових прав ТОВ «НВФ «Урожай» Тур В.І. у якій було зазначено : «03.06.2016 року Вами отримана орендна плата наперед (за майбутні роки оренди) в сумі 45800 грн. (видатковий касовий ордер УЦ 100004089 від 03.06.2016 року)». 
       Із зазначеної відповіді на претензію № 03/07-1 від 06.07.2020 року кошти в сумі 45800 грн. за видатковим касовим ордером від 03.06.2016 року були нібито сплачені за договором оренди землі від 26 листопада 2008 року та Додаткової угоди № 1 від 24 травня 2016 року. Даний факт був предметом розгляду в Звенигородському районному суді Черкаської області та в Черкаському апеляційному суді по цивільній справі 712/8465/20. 
       В січні 2022 року під час розгляду в Звенигородському районному суді Черкаської області справи № 2/694/309/21 про визнання недійсним договору емфітевзису, представник відповідача ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» Ізрядченко Д.М. подав до суду, в якості нібито доказу, копію касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн. і вже вказує, що даний касовий ордер є підтвердженням сплати за договором емфітевзису від 21.07.2017 року, а про його існування йому стало відомо тільки в лютому 2021 року.
       Зауважує, що представники ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» вказують, що кошти відповідно до касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн. сплачені в рахунок договору емфітевзису від 21.07.2017 року, тобто нібито в 2016 році вони вже знали, що буде існувати договір емфітевзису в 2017 році. Всі дані факти вказують на систематичну фальсифікацію документів.
       26 січня 2022 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області з заявою про вчинення злочину посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» передбачений статтями 358, 366 Кримінального кодексу України, щодо підробки договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 21.07.2017 року та видаткового касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн
       Відповідно до повідомлення Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області його заява про вчинення злочину була зареєстрована ЄО 4126 від 27.01.2020 року та відомості щодо вчинення посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» злочину занесені до ЄРДР 12022255330002015.
Таким чином на сьогоднішній день проводиться досудове слідство, щодо підробки фінансового документа (касового ордеру від 03.06.2016 року на загальну суму 45800 грн.) посадовими особами ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай».
       Крім того, позивач вказує, що з копії видаткового касового ордеру від 03 червня 2016 року, ТОВ «НВФ «Урожай» на суму 45 800 грн., яка видається на ім`я « ОСОБА_1 » на підставі: «пай 2016 р.», чітко не зазначено ким з посадових осіб підписаний даний ордер, хто є керівником підприємства, не прикріплена заява про видачу готівки, не чітко зазначено за що сплачуються кошти, взагалі не зазначено на підставі якого договору сплачуються кошти, не зазначено де видаються кошти (місто, село, каса підприємства чи філії), не ідентифіковано отримувача коштів, не власноручно отримувачем вчинено запис про отримання коштів та яку суму отримано, підпис здійснено не отримувачем та не підписані бухгалтером, або іншим, уповноваженим на це працівником, відсутня печатка підприємства.
Окрім цього, видатковий касовий ордер від 03 червня 2016 року не відповідає вимогам встановленим Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженою Постановою правління Національного Банку України № 637 від 15.12.2014 р., яка є чинною на сьогоднішній день.
       Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2023 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що видатковий касовий ордер не відноситься до правочинів в розумінні ст. 202 ЦК України, у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним.
       Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.09.2023 року по справі № 712/356/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати недійсним видатковий касовий ордер від 03 червня 2016 року, ТОВ «НВФ «Урожай» на суму 45 800 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є таким, що підлягає скасуванню з огляду на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що судом першої інстанції не було перевірено належним чином чи видавався оскаржуваний ордер та чи взагалі він реєструвався.
На думку скаржника відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що оскаржуваний видатковий касовий ордер від 03 червня 2016 року, ТОВ «НВФ «Урожай» на суму 45 800 грн., яка видається Добровольському О.В. на підставі: «пай 2016» взагалі існував, був переданий до ТОВ «Українська архівна компанія – Архів» на зберігання, знаходився в с. Блискавиця, Бучанського району, Київської області та відповідно був знищений внаслідок вибуху.
Крім того в апеляційній скарзі зазначається, що видатковий касовий ордер від 03 червня 2016 року є нікчемним, оскільки не містить усіх відомостей передбачених правилами бухгалтерського обліку та не відображає суть договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 21.07.2017 року.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача – адвоката Орленко В.В., який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
       Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
       Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       При розгляді справи судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 627765, виданого 06 листопада 2007 року відділом земельних ресурсів у Звенигородському районі Черкаської області на підставі рішення суду від 10 жовтня 2007 року (справа № 2-628/07), ОСОБА_1 належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 2,55 га., яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. (а.с.10).
Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 03 червня 2016 року, ТОВ «НВФ «Урожай» надало ОСОБА_1 кошти в сумі 45 800 (сорок п`ять тисяч вісімсот) грн., сума, яка видається ОСОБА_1 на підставі: «пай 2016 р.» (а.с. 9).
30.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» Мельника Ю.Ф. з претензією, у зв`язку з несплатою йому, як орендодавцю орендної плати.( а.с.11-12).
З відповіді на претензію від 06.07.2020 року № 06/07-1 вбачається, що 03.06.2016 року позивач отримав від відповідача орендну плату наперед в сумі 45800.00 грн., що підтверджується касовим ордером УЦ100004089 від 03.06.2016 року (а.с.13).
Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути  : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Отже, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
       Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
       Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
       Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами  . Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.  Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.  Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
       До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені в ст. 203 ЦК України.
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.
Частиною третьою, п`ятою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України.
Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Правові наслідки недійсності правочину визначені у статтях 216-235 ЦК України та залежать від причини недійсності правочину.
ОСОБА_1 звертаючись в суд з даним позовом, позовні вимоги мотивував тим, що кошти в сумі 45 800 грн. за видатковим касовим ордером від 03.06.2016 року йому не були сплачені за договором оренди землі від 26 листопада 2008 року та Додаткової угоди № 1 від 24 травня 2016 року, у зв`язку з чим він просить визнати недійсним видатковий касовий ордер.
Судом встановлено, що відповідно до п. 1. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - Положення), що було затверджене постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 та діяло на час оформлення спірного видаткового касового ордера, касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.
Пункт 3.1. Положення передбачає, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами
за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.
Згідно п. 3.4., 3.5 видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими
ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.
У разі видачі окремим фізичним особам готівки за видатковим касовим ордером або
видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору.
Відповідно до п. 3.11. прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в
касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. Видаткові касові ордери, що оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості.
Виходячи з аналізу вказаних правових норм суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що видатковий касовий ордер не відноситься до правочинів в розумінні ст. 202 ЦК України, а є документом, який застосовується для оформлення видачі готівки з каси підприємства, з чим і погоджується колегія суддів.
В розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Враховуючи те, що позивач просить визнати недійсним документ, який не є правочином, суд першої інстанції дійшов до вірного та обгрунтованого висновку, що такі позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 ст. 77 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).
При розгляді даної справи, суд першої інстанції правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів відхиляє доводи заявника, що видатковий касовий ордер від 03 червня 2016 року є нікчемним, оскільки доводи є формальними, фактично скаржник зазначає норми права, однак чітко не обґрунтовує у чому полягає помилка суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права, не обґрунтовує, як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2023 року – без змін.
Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема інваліди I та II груп.
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є інвалідом II групи, а тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.09.2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року.

Судді