ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/4933/15
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 (суддя Мельниченко І.Ф.)

у справі № 904/4933/15
за позовом Прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради
до Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича
про повернення земельної ділянки та стягнення заборгованості 

ВСТАНОВИВ:
Фізичною особою-підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем подано до господарського суду заяву про відстрочення виконання Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15. 
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 у справі №904/4933/15 у задоволенні заяви відмовлено. 
Не погодившись з вказаною ухвалою Фізичною особою-підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 у справі № 904/4933/15 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву. 
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.
Наголошує, що суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, чого в даній справі зроблено не було.
За твердженням скаржника, суд мав би враховувати наявність судового процесу щодо відновлення порушених прав відповідача у частині поновлення договору оренди спірної земельної ділянки та врахувати постанову Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №212/2276/16-а та постанову Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 904/5875/15, в яких зроблено висновки відносно спірного договору оренди спірної земельної ділянки.
Апелянт посилається на те, що оскаржуваним у справі №212/2276/16-а рішенням було відмовлено, зокрема, ФОП Штефану В. О. у поновленні Договору оренди № 141 від 05.03.2008 й результат вирішення спору впливає на правовідносини сторін у справі № 904/4933/15.
Крім того, звертає увагу, що положеннями ст. 331 ГПК України не заборонено звертатись із заявою про відстрочення виконання судового рішення після спливу річного строку та у даній нормі не зазначено, що сплив річного строку є прямою та беззаперечною підставою для відмови у наданні відстрочки чи наданні оцінки обставинам, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. 
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду. 
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
21.11.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
В судове засідання 20.02.2024 року з`явилися представник позивача, відповідач (апелянт) та його представник.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Відповідач та його представник в судовому засіданні 20.02.2024 просили суд апеляційну скаргу задовольнити: ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на необхідності залишення оскаржуваної ухвали без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи  та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15 позовні вимоги задоволено, зобов`язано Фізичну особу-підприємця Штефана Владислава Олександровича повернути земельну ділянку площею 0,6480 га, вартістю - 973 555, 20 грн. по вул. Гутовського біля житлових будинків № 41 та № 57 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер: 1211000000:03:001:0222) на користь держави в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі з приведенням її у придатний для використання стан за рахунок Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на користь Криворізької міської ради 217 623,86 грн. - заборгованості з орендної плати за земельну ділянку; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича в доход Державного бюджету України - судовий збір в розмірі 5 570,48 грн. (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 про виправлення описки).
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15 скасовано, позовну заяву Прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича залишено без розгляду.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського від 01.09.2021 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 904/4933/15 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15 – скасовано частково.
Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про стягнення з Фізичної особи підприємця Штефана Владислава Олександровича 217 623,86 грн. заборгованості по орендній платі за договором оренди земельної ділянки від 14.08.2009, в іншій частині рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського від 14.09.2022 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15 залишено без змін.
Додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2022 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 218,00 грн. за розгляд справи №904/4933/15 у суді першої інстанції; стягнуто з Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області на користь Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у розмірі 6 528,72 грн.
На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020, постанови Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022, додаткової постанови Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2022, господарським судом видано відповідні накази від 21.12.2022. 
06.10.2023 Фізична особа-підприємець Штефан Владислав Олександрович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15 строком на 1 рік. 
Звертаючись із заявою про відстрочення виконання рішення, заявник посилався на те, що, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, останній повинен врахувати, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору. Так, Фізична особа-підприємець Штефан Владислав Олександрович вказує на відсутність його вини у виникненні спору у даній справі, оскільки саме дії (рішення № 3884 від 14.05.2010 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу", яке визнано у судовому порядку нечинним) Криворізької міської ради стали причиною для відмови у продовженні строку дії договору оренди та підставою для звільнення орендованої земельної ділянки, що було предметом судового розгляду у даній справі. 
Розглянувши подану заяву, дослідивши подані до неї докази, суд виснував, що до заяви про відстрочення виконання рішення суду у даній справі заявником не надано доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б бути розцінені як підстава для відстрочки виконання рішення суду.
З огляду на викладене та зважаючи на те, що встановлений ч. 5 ст. 331 ГПК України строк для надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі закінчився 17.12.2021, у суду відсутні підстави для задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
В обґрунтування поданої заяви Фізична особа-підприємець Штефан Владислав Олександрович вказує на те, що нарахування заборгованості на підставі визнаного у судовому порядку протиправним та нечинним рішення Криворізької міської ради (№ 3884 від 14.05.2010 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу") стало причиною для відмови у продовженні строку дії договору оренди та підставою для звільнення орендованої земельної ділянки, що було предметом судового розгляду у даній справі. Таким чином, заявник вказує на відсутність його вини у виникненні спору у даній справі, що є підставою для надання останньому відстрочення виконання рішення суду від 17.12.2020 строком на 1 рік.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
У пункті 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина); наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Слід врахувати те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, заява № 3236/03, пункт 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України    та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності, суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін, чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).
Отже, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки/відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.
З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може розстрочити або відстрочити таке виконання. 
Таким чином особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.
Відтак, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, надзвичайні події та інші обставини справи.
За змістом ст.ст. 73-74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Пунктами 1-2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
          Слід наголосити, що відстрочка за своєю суттю є відкладенням (перенесенням) виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та не є підставою для звільнення від його виконання (від відповідальності за його невиконання). 
Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.
Апеляційний суд зауважує, що заявником не надано суду доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що в силу приписів ст. 331 ГПК України є підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.
Як вбачається з наведених відповідачем аргументів щодо необхідності відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4933/15, такими, зокрема, ним визначено відсутність вини у виникненні спору. У своїй апеляційній скарзі він наголошує, що суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, не врахував ступінь вини відповідача у виникненні спору. 
Щодо цього варто зазначити, що для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, суду необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.
Саме на відповідача (заявника) в контексті наведених приписів покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав. Отже, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення суду.
Так, до заяви про відстрочення виконання рішення суду у даній справі заявником не надано доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б бути розцінені як підстава для відстрочки виконання рішення суду.
Колегія суддів заважає на те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі №904/4933/15 позовні вимоги задоволено, зобов`язано Фізичну особу-підприємця Штефана Владислава Олександровича повернути земельну ділянку площею 0,6480 га, вартістю - 973 555, 20 грн. по вул. Гутовського біля житлових будинків № 41 та № 57 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер: 1211000000:03:001:0222) на користь держави в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі з приведенням її у придатний для використання стан за рахунок Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на користь Криворізької міської ради 217 623,86 грн. - заборгованості з орендної плати за земельну ділянку; присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича в доход Державного бюджету України - судовий збір в розмірі 5 570,48 грн. (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 про виправлення описки).
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022, яка набрала законної сили, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15 – скасовано частково.
Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про стягнення з Фізичної особи підприємця Штефана Владислава Олександровича 217 623,86 грн. заборгованості по орендній платі за договором оренди земельної ділянки від 14.08.2009, в іншій частині рішення залишено без змін. 
Отже, починаючи з 07.06.2022 існує чинне судове рішення, яким вирішено спір між сторонами, зокрема, в частині зобов`язань фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича повернути земельну ділянку площею 0,6480 га, по вул. Гутовського біля житлових будинків № 41 та № 57 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер: 1211000000:03:001:0222) на користь держави в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі з приведенням її у придатний для використання стан за свій рахунок.
Протягом тривалого часу і по сьогоднішній день рішення суду залишається невиконаним, в той час, як виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.
Необхідно акцентувати увагу на тому, що в силу вимог ст. 129-1 Конституції України, ст. 326 ГПК України судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення від 19.03.1997 зі справи «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи «Шмалько проти України»).
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що переконливо свідчили про відсутність його вини у спорі (в частині, що стосується обов`язку щодо повернення міськраді спірної земельної ділянки), який остаточно вирішений на користь позивача.
В свою чергу, станом на 06.10.2023 – день подання заяви про відстрочення виконання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі №904/4933/15, минуло більше року від дня його перегляду в апеляційному порядку та постановлення судового рішення, що набрало законної сили - постанови Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022, яка є обов`язковою до виконання.
Апелянт звертає увагу, що положеннями ст. 331 ГПК України не заборонено звертатись із заявою про відстрочення виконання судового рішення після спливу річного строку та у даній нормі не зазначено, що сплив річного строку є прямою та беззаперечною підставою для відмови у наданні відстрочки чи наданні оцінки обставинам, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.
Разом з тим, сплив більш ніж річного строку з дня прийняття остаточного рішення у справі, яким вирішено спірні правовідносини щодо зобов`язань фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича повернути земельну ділянку площею 0,6480 га, по вул. Гутовського біля житлових будинків № 41 та № 57 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер: 1211000000:03:001:0222) на користь держави в особі Криворізької міської ради, а також з огляду на невстановлення судом обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, в їх комплексному аналізі та взаємозв`язку, дозволяє дійти обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15, що вказує на правильне вирішення відповідного процесуального питання господарським судом.
Також, за твердженням скаржника, суд мав би враховувати наявність судового процесу щодо відновлення порушених прав відповідача у частині поновлення договору оренди спірної земельної ділянки та врахувати постанову Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №212/2276/16-а та постанову Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 904/5875/15, в яких зроблено висновки відносно спірного договору оренди спірної земельної ділянки.
Так, у справі №212/2276/16-а предметом розгляду були вимоги фізичної особи-підприємця Штефана В.О. до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Департамент регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради, Державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю.М. Білоконя, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Водночас, предметом судового перегляду, за наслідком якого була прийнята постанова Верховного Суду від 01.10.2020, були ухвала Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року.
Так, хвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року закрито провадження у справі №212/2276/2016-а на підставі пункту 6 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року скасовано та прийнято постанову, якою закрито провадження у справі №212/2276/16-а (2а/216/75/19).
Отже, оскаржувані судові рішення стосувалися питання з`ясування наявності/відсутності підстав для закриття провадження у справі, а судами не розглядалися позовні вимоги по суті.
До того ж, постановою Верховного Суду від 01.10.2020 було скасовано ухвалу Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративною суду від 19 лютого 2020 року, а справу №212/2276/16-а (2а/216/75/19) направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення заяви про відвід.
Тобто судом не вирішувався спір по суті та не приймалося остаточне рішення у справі, в якому було б сформовано висновки щодо застосування норм права, як і не встановлено обставин, які мали б вплив на справу № 904/4933/15.
Аналогічний підхід застосовується й щодо справи № 904/5875/15, в якій предметом розгляду були вимоги прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про повернення земельної ділянки. 
Прийнятою 27.02.2023 постановою Верховний Суд залишив в силі ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2022 про зупинення провадження у справі № 904/5875/15, а не переглядав судове рішення, прийняте за результатом розгляду позовних вимог та вирішення спору по суті.
Посилання скаржника на те, що оскаржуваним у справі № 212/2276/16-а рішенням міськради було відмовлено, зокрема, ФОП Штефану В. О. у поновленні Договору оренди №141 від 05.03.2008 й результат вирішення спору впливає на правовідносини сторін у справі №904/4933/15 – є безпідставним, оскільки наразі судом встановлено, що строк договору оренди земельної ділянки закінчився 16.09.2012, а земельна ділянка передавалась винятково для розміщення на ній тимчасової споруди автостоянки, відтак у ФОП Штефана В.О. виник обов`язок повернути орендовану земельну ділянку Криворізькій міській раді, у відповідності до вищеозначених договірних зобов`язань, за актом приймання-передачі, шляхом демонтажу розташованих на ній тимчасових споруд та парканів. 
Доказів виконання обов`язку щодо повернення спірної земельної ділянки, відповідачем суду надано не було.
Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що будь-яке можливе позитивне вирішення питання щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 0,6480 га, по вул. Гутовскього біля житлових будинків № 41 та № 57 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер: 1211000000:03:001:0222) в майбутньому, може бути підставою для оформлення нового акту приймання-передачі земельної ділянки у користування ФОП Штефану В.О., але на сьогоднішній день правомірних підстав для її неповернення Криворізькій міській раді за рішенням суду, що набрало законної сили, судом не встановлено.
Слід також наголосити, що надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява N 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші проти України", заява N 36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява N 60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.
В даному випадку, при вирішенні питання щодо наявності/відсутності підстав для відстрочення рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 у справі № 904/4933/15 судом враховано поведінку сторін, їх матеріальні інтереси, тривалість невиконання судового рішення та обставини, що зумовили таку затримку.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до постановлення помилкової ухвали, апеляційним судом не виявлено, доводи скаржника висновків суду не спростовують.
За таких умов, у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 у справі № 904/4933/15.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.
Керуючись статтями   269,   275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 у справі №904/4933/15 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 у справі №904/4933/15 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Штефана Владислава Олександровича.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 14.03.2024

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Л.А. Коваль 

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко