ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року		Справа № 300/1286/23 пров. № А/857/16689/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Гудима Л.Я., Мікули О.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року (суддя Скільський І.І., м.Івано-Франківськ),
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУПФ) в якому просила:
визнати протиправними дії ГУПФ щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до пункту «г» статті 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), згідно якої розмір соціальних пенсій інвалідам першої групи становить 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком;
зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 27.09.2022 пенсію відповідно до пункту «г» статті 94 Закону №1788-XII, згідно якої розмір соціальних пенсій інвалідам першої групи становить 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі з посиланням на норми матеріального права вказує, що ГУПФ неправомірно відмовлено в проведенні перерахунку призначеної пенсії по втраті годувальника у відповідності до пункту «г» статті 94 Закону №1788-XII.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.     
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції отримано клопотання представника позивача - адвоката Белей О.Б. про розгляд справи з викликом сторін.
Розглянувши вказане клопотання та доводи,  що у ньому наведені, апеляційний суд не знаходить підстав для його задоволення, так як вказана справа належить до категорії справ незначної складності, розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, представнику позивача було надано можливість ознайомитися з електронними матеріалами справи та достатньо часу для подання додаткових письмових пояснень щодо підтримання аргументації викладеної в апеляційній скарзі. 
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту призначення позивачу пенсії у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), у відповідача відсутні правові підстави для призначення їй пенсії у відповідності до статті 94 Закону № 1788-XII.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , з 11.05.2012 отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника як інвалід дитинства відповідно до Закону № 1058-IV.
Відповідно до довідки серії медико-соціальної експертної комісії від 10.05.1999 №040743 позивачу з 10.05.1999 встановлено І групу інвалідності з дитинства без переогляду.
30.08.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою в якій просила призначену пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 1058-IV перерахувати на соціальну пенсію по інвалідності, у відповідності до статті 94 Закону № 1788-XII.
Розглянувши вказану заяву, відповідач листом від 27.09.2022 повідомив ОСОБА_1 проте, що стаття 94 Закону № 1788-XII втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» від 31.05.2005 (далі - Закон № 2603-IV). З огляду на зазначене вказав, що перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 94 Закону № 1788-XII немає правових підстав.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-ХІІ та Законом № 1058-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно статті 9 Закону №1058-ІV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.
До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 1 статті 36 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Відповідно до статті 37 Закону №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками; Дітям-сиротам пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.
З матеріалів справи видно, що з 11.05.2012 ОСОБА_1 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника як інвалід з дитинства відповідно до Закону №1058.
Так, 30.08.2022 позивач звернулася до ГУПФ із заявою про перерахунок її пенсії у разі втрати годувальника призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на соціальну пенсію як особа з інвалідністю І групи відповідно до Закону № 1788-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Право на соціальну пенсію мають усі непрацездатні громадяни на умовах, що визначаються цим Законом (статті 5 Закону № 1788-ХІІ).
Порядок призначення і виплати соціальної пенсії громадянам, які мають право на соціальну пенсію передбачений статтею 93 Закону № 1788-ХІІ, а розміри такої пенсії встановлені статтею 94 вказаного Закону, положення яких були чинними на час призначення позивачу пенсії.
Положенням статті 93 Закону № 1788-ХІІ визначено, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт «а» статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.
Відповідно до пункту «г» статті 94 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), соціальні пенсії призначаються в таких розмірах: 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком: інвалідам I групи; матерям, яким присвоєно звання «Мати-героїня».
При цьому, Законом № 2603-IV, який набрав чинності з 22.06.2005, зокрема, статті 93 та 94 Закону № 1788-ХІІ визнані такими, що втратили чинність у частині призначення соціальних пенсій.
Відтак, з 22.06.2005 призначення соціальної пенсії у відповідності до приписів статей 93 та 94 Закону № 1788-ХІІ є неможливим, оскільки вказані статті втратили чинність у частині призначення вказаного виду пенсії.
Станом на день звернення позивача-апелянта до відповідача із заявою від 30.08.2022 ОСОБА_1 отримує пенсію у разі втрати годувальника, у відповідності до Закону №1058-ІV.
Отже, з аналізу наявних матеріалів справи пенсія у разі втрати годувальника призначена позивачу на підставі її особистої заяви та виплачується їй станом і на теперішній час.
Посилання представника позивача на те, що до переведення з 11.05.2012 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 була призначена пенсія з 10.05.1999, як інваліду з дитинства І групи без переогляду, є голослівними, оскільки такі відомості в ГУПФ відсутні і самим позивачем чи його представником не підтверджені належними доказами. При цьому, позивач не посилається на такі обставини ні у позові, ні в апеляційній скарзі.
Разом з тим, частиною 2 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону № 2603-IV передбачено, що за бажанням особи виплата соціальної пенсії та надбавки до пенсії на догляд, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до закінчення строку, на який вони призначені.
З вищевикладеного слідує, що до соціальних пенсій, які призначені до 22.06.2005, положення статей 93 та 94 Закону №1788-ХІІ продовжують застосовуватись і надалі.
У разі, якщо б пенсія по втраті годувальника була призначена позивачу згідно Закону №1788-ХІІ, то в такому випадку було б доцільно застосовувати положення статті 44 цього Закону на яку посилається представник позивача та згідно якої, пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника (стаття 64), але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних.
Однак, з 11.05.2012 позивачу-апелянту було призначено і обчислено пенсію у відповідності до Закону №1058-IV. 
Частиною першою статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
У силу вимог частини другої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (далі - Закон №2109-III)  відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.
Відповідно до статті 1 Закону №2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.
Абзацом 6 цієї статті визначено, що особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом №2109-III, призначається за вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю». При цьому якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю») і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.
Згідно статті 2 Закону №2109-III державна соціальна допомога призначається у таких розмірах, зокрема особам з інвалідністю з дитинства I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Аналізуючи вказане, суд робить висновок про те, що позивач має право на отримання одного із видів пенсії визначеної у статті 9 Закону №1058-ІV та на отримання соціальної допомоги як особа з інвалідністю І групи відповідно до Закону №2109-III у розмірі визначеному статтею 2 Закону №2109-III.
Однак, питання щодо призначення чи отримання соціальної допомоги як особі з інвалідністю І групи не є предметом спірних відносин у межах цієї справи.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з моменту призначення позивачу пенсії у відповідності до положень Закону № 1058-IV, у відповідача відсутні правові підстави для призначення їй пенсії у відповідності до статті 94 Закону № 1788-XII.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. 
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. І. Мікула