П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
20 грудня 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 381/3053/21
Провадження: № 22-ц/824/2298/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів  Кулікової С. В., Нежури В. А., 
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик»
на рішення Васильківського районного суду Київської області від 20 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ковбеля М.М.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,
 
у с т а н о в и в:
 
В серпні 2021 року ТОВ «Пан Логістик» звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 березня 2020 року на проїзній частині дороги вулиці Чорновола, навпроти будівлі № 43, в м. Вишневому Києво-Святошинського району, Київської області, відбулося зіткнення автомобіля марки «AUDIS8», під керуванням водія ОСОБА_1 , із задньою лівою частиною напівпричіпа «SCHMITZSKO 24», в складі тягача «RENAULTТ 460», що належить товариству з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК». ДТП відбулось з вини відповідача, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.06.2020 року, якою встановлено відповідні обставини, а тому  ОСОБА_1 має відшкодувати понесені витрати на ремонт пошкодженого напівпричепа 
За викладених обставин,  позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмір 129 892,72 грн.
Рішенням Васильківського районного суду Київської області від 20 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, директор ТОВ «Пан Логістик» направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вина  ОСОБА_1 встановлена судовим рішенням, а відтак необґрунтовано зазначив про відсутність доказів на підтвердження вказаного. Відмітив, що до позовної заяви було долучено ухвалу суду, якою закрито кримінальне провадження, що підтверджує вказану обставину. 
Вважав, що шкода завдана позивачу внаслідок ДТП повинна бути відшкодована відповідачкою. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, залучено до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ). 
Адвокат Гусєв П.В. в інтересах Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) у відзиві на апеляційну скаргу підтримав позов ТОВ «Пан Логістик», зазначивши, що позивач обрав дієвий спосіб захисту своїх прав, в той же час, МТСБУ не несе відповідальності за нанесену шкоду внаслідок порушення порядку визначення розміру шкоди та порядку звернення до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.  Директор ТОВ «Пан Логістік» в клопотанні від 19 грудня 2023 просив слухати справу у відсутність представника товариства, подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Судова повістка-повідомлення, направлена судом на адресу відповідачки ОСОБА_1 , повернута без вручення  з відміткою «Укрпошти» щодо відсутності адресата  за адресою: АДРЕСА_1 . За таких  обставин колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за  відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи, ТОВ «Пан Логістик» є власником напівпричепа «SCHMITZ SKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з її примиренням з потерпілою. 
Відповідно до вищевказаної ухвали ОСОБА_1 30.03.2020 року, близько 10 години 05 хвилин, керуючи автомобілем марки «AUDIS8», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснила виїзд на додаткову прилеглу смугу руху з правого боку в бік с. Крюківщина, де допустила зіткнення передньою правою частиною керованого нею автомобіля із задньою лівою частиною напівпричіпа «SCHMITZSKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в складі сідлового тягача «RENAULT Т 460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який розташовувався у вище вказаній смузі руху, передньою частиною в бік с. Крюківщина, у нерухомому стані з увімкненою аварійною світловою сигналізацією.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ДТП була вчинена з вини відповідача.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
У ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2020 року встановлено, що 30.03.2020 року, близько 10 години 05 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «AUDIS8» реєстраційний номер НОМЕР_3 , порушила вимоги пунктів 1.5, 1.10, 2.3.6, 12.4 та розділу 34.1.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП із задньою лівою частиною напівпричіпа «SCHMITZSKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Отже, судовим рішенням встановлено, що дії ОСОБА_1 призвели до пошкодження напівпричіпа «SCHMITZ SKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження того, що ДТП була вчинена з вини відповідача,  є помилковим.
Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Положення статей 33, 37 Закону № 1961-IV передбачає дії учасників ДТП та страховика у випадку настання ДТП. При цьому положення цих норм закону виходять з того, що сторони правовідносин діють добросовісно, а невиконання обов`язків, передбачених цими нормами, має наслідком відмову в захисті права на відшкодування (підпункти 37.1.1, 37.1.2, 37.1.3, 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).
Тим самим закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Окрім загального правила, є спеціальні, передбачені законом, зокрема, норми законодавства  про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів                            (стаття 1 Закону № 85/96-ВР).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.
Згідно зі статтею  999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі                    (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц). 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IVвипадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Матеріали справи не містять інформації про те, що ТОВ «Пан Логістик» зверталось до страхової компанії, де повинна була б бути застрахована відповідальність ОСОБА_1 або ж до МТСБУ, в разі відсутності у винуватця ДТП полісу обов`язкового страхування, задля отримання відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. 
ТОВ «Пан Логістик» звернулось виключно до страхової компанії, з якою товариством було укладено договір добровільного страхування, відомостей про звернення або ж неможливість до страхової компанії винуватця ДТП позивачем не зазначено. Обставин, які б підтверджували, що у винуватця ДТП був відсутній дійсний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності або ж страховик не має обов`язку здійснити страхове відшкодування встановлено не було. 
В даному випадку обсяг відповідальності ОСОБА_1 обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка повинна була бути виплачена страховиком. 
В той же час, як вже було зазначено, доказів на підтвердження того, що ТОВ «Пан Логістик» зверталось до страховика відповідачки надано не було, що унеможливлює визначення вищевказаної суми відшкодування. 
Окрім того, представник ТОВ «Пан Логістик», обґрунтовуючи спірну суму завданої шкоди, посилається виключно на рахунок та акт виконаних робіт видані ТОВ «ШМІТЦ КАРГОБУЛ УКРАЇНА». Однак, вказані документи не можуть достеменно свідчити про те, що виконані роботи ТОВ «ШМІТЦ КАРГОБУЛ УКРАЇНА» були спрямовані виключно на відновлювальний ремонт напівпричіпа «SCHMITZSKO 24» задля усунення пошкоджень внаслідок ДТП. Доказів того, що у зв`язку із завданими пошкодженнями транспортний засіб позивача потребував саме заміни вказаних в рахунку деталей та комплектуючих частин позивачем надано не було. 
З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, що унеможливлює визначення розміру відшкодування, яке б підлягало стягненню з                  ОСОБА_1 .  
По суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не вірно визначив підстави для такої відмови.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищенаведене, рішення апеляційного суду підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
За наведених обставин, рішення Васильківського районного суду Київської області від 20 липня 2022 року підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а відтак апеляційну скаргу ТОВ «Пан Логістик» слід задовольнити частково.
Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
У зв`язку із тим, що наслідком апеляційного перегляду є зміна мотивів щодо відмови у задоволенні позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору, понесені ним у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід залишити за ним, а судові витрати МТСБУ за ним, у відповідності до ч. 12 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що третя особа підтримувала заявлені позовні вимоги.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» задовольнити частково.
Рішення Васильківського районного суду Київської області від 20 липня 2022 року змінити виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повне судове рішення складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий                                                                                    Т. О. Невідома

Судді                                                                                                 В. А. Нежура

                                                                                                         С. В. Кулікова