ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 січня 2024 року
м. Київ
справа № 192/1427/19
провадження № 51-5384км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,                          
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
засудженого                                                           ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції),
захисника                                                                ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, жителя мсмт. Солоне цієї АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 55 210 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Згідно з вироком районного суду, 12 квітня 2018 року близько 16:30 ОСОБА_6 , перебуваючи біля будівлі, що розташована на АДРЕСА_2 , керуючись виниклим спільним злочинним умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, вступив у попередню змову з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якого виділенні в окреме кримінальне провадження, та реалізовуючи спільний злочинний умисел, за домовленістю, останній відволікав увагу потерпілого ОСОБА_8 , а неповнолітній ОСОБА_6 в цей час шляхом вільного доступу, через незачиненні двері проник до приміщення майстерні ОСОБА_8 , яка знаходиться за цією ж адресою, де впевнившись що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно викрав сумку, що належить потерпілому ОСОБА_8 , в якій знаходились грошові кошти в іноземній валюті в сумі 900 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 12 квітня 2018 року становить 23 310 грн, грошові кошти в сумі 16 000 грн, а також ювелірні вироби із золота 585 проби на загальну суму 15 900 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 55 210 грн.
Дніпровський апеляційний суд вироком від 16 серпня 2023 року скасував вирок місцевого суду (в частині призначеного покарання) та ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У поданій касаційній скарзі сторона захисту, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить змінити вирок апеляційного суду звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76, 104 КК. Вказує, що апеляційним судом не в повній мірі дотримано вимоги ст. 65 КК, оскільки не враховано всі обставини справи, зокрема, що його підзахисний вчинив злочин вперше, будучи неповнолітнім, під впливом дорослого чоловіка, вину визнав, виховується лише батьком, має позитивні характеристики, а також відомості досудової доповіді, за якою має місце низький рівень ризику вчинення повторного злочину. На думку захисника, вищенаведені обставини свідчать про можливість виправлення засудженого і його перевиховання без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.
Позиції учасників судового провадження
На касаційну скаргу сторони захисту заперечень від учасників судового провадження не надходило.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали доводи, викладені в касаційній скарзі та просили її задовольнити, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти її задоволення, оскаржуване судове рішення просив залишити без змін.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК у касаційному порядку захисником не оскаржуються. 
За змістом касаційної скарги, незаконність вироку суду апеляційної інстанції сторона захисту вбачає в неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.
Зазначені доводи Суд уважає такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів. 
Так, суд першої інстанції, зваживши на тяжкість вчиненого злочину, характер і ступінь його участі у вчиненні злочину, причини з яких скоєно злочин, зокрема, те що до вчинення злочину ОСОБА_6 спонукав дорослий чоловік, дані про особу винного, який вчинив злочин у неповнолітньому віці, розуміє свою вину, оцінює свої дії як негативні та розкаюється у скоєному, раніше не судимий, проживає з батьком, вчинив злочин під впливом дорослої особи, посередньо характеризується з місця навчання та позитивно за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі.
Разом з тим, врахувавши висновок досудової доповіді, згідно з яким виправлення неповнолітнього ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, зваживши на неповнолітній вік обвинуваченого в момент вчинення злочину, його умови життя та розвитку, його оточення, а також поведінку після вчинення злочину, яка свідчить про те, що він стоїть на шляху до виправлення, районний суд застосував до нього положення статей  75, 104 КК, звільнивши ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, не погодившись з такими висновками суду першої інстанції, ухвалив свій вирок, яким засудив ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі без застосуванням ст. 75 КК, вважаючи його співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Водночас, перевіривши матеріали кримінального провадження, вивчивши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що покарання у виді реального позбавлення волі не може вважатися співмірним протиправному діянню та, зважаючи на конкретні обставини справи, є явно несправедливим.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженої особи від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Виходячи з конкретних обставин цього кримінального провадження, ураховуючи мету покарання, яка полягає в необхідності виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (санкцією ч. 3 ст. 185 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років), даних про особу ОСОБА_6 , зокрема його молодий вік, вчинення кримінального правопорушення в неповнолітньому віці під впливом дорослої особи, який негативно оцінював та засуджував свої дії в суді першої інстанції, раніше не судимий, проживає з батьком, посередньо характеризується за місцем навчання та позитивно за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також зважаючи на висновок досудової доповіді, за яким виправлення неповнолітнього ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, Верховний Суд уважає, що обставини цього конкретного кримінального провадження, які підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку колегії суддів про можливість досягти мету заходу примусу із звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі статей 75, 104 КК, але в умовах здійснення контролю уповноваженим органом з питань пробації за його поведінкою протягом іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, що не суперечить умовам застосування вказаної норми матеріального права.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в разі відбування покарання ОСОБА_6 реально відбудеться асоціалізація обвинуваченого, що призведе не до його виправлення, а до поглиблення тих проблем в його поведінці, які існують наразі. В той час як звільнення від відбуття покарання в умовах контролю за його поведінкою з великою вірогідністю забезпечить його виправлення.
Враховуючи викладене, касаційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 - зміні у зв`язку з необхідністю застосування до останнього приписів статей 75, 104 КК із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд,
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Вважати  ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до статтей 75, 104 КК звільнити   ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Звільнити  ОСОБА_6 з місця відбування покарання - Державної установи «Первомайська установа виконання покарань (№117)».
У решті вирок суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                        ОСОБА_3