ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 759/2383/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: П`ятничук І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
      головуючого судді:                        Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                         Єгорової Н.М., Чаку Є.В.,
   за участю секретаря:                            Керімова К.Е., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення 1КІ 0000824465 від 02.02.2023 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 700,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1   ст. 152-1 КУпАП; стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 5200,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 517,80 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.  
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення Святошинським районним судом м.Києва норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.      
23 січня 2024 року протокольною ухвалою Шостий апеляційний адміністративний суд продовжив строк розгляду апеляційної скарги на 10 днів. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні, суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2023 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Єфімовим Д.О. була винесена постанова серії 1КІ № 0000824465, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1   ст. 152-1 КУпАП   та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 700 грн.
Згідно з постановою, транспортний засіб «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , 02.02.2023 року о 11 год. 46 хв. на вул. Симона Петлюри в м. Києві залишено на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14   ПДР   України.
Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до частини першої   статті 152-1 КУпАП   порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.
Згідно примітки до вказаної статті під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).
Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій   статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої   статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
Згідно частини першої   статті 14-2 КУпАП   адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Отже, у разі неоплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування   більш як за 10 хвилин користування, фізична особа, зокрема,   за якою зареєстровано транспортний засіб, підлягає притягненню до відповідальності за частиною першою   статті 152-1 КУпАП.
Правила паркування транспортних засобів затверджені   постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342   (далі - Правила паркування).
Згідно пунктів 4, 8, 13 вказаних правил відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці або дороги та обладнані відповідно до вимог цих Правил і   Правил дорожнього руху, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.
Відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної.
У відповідності до визначень   ПДР, знак 5.43 «Зона стоянки» -позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним; знак 5.43 з однією з табличок 7.6.1-7.6.7 позначає спосіб поставлення автомобіля; на знаку 5.43 може бути нанесено зображення табличок до дорожніх знаків; знак 7.14 «Платні послуги» - застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування, а також із знаками 6.6, 6.11 і 6.21, де послуги надаються тільки на платній основі.
Як вбачається з матеріалів справи, разом із відзивом на позовну заяву відповідачем подано додатки.   
Відповідно до таблиці 1 до Додатку 5 до Рішення Київської міської ради від 31.08.2021 №2185/2226 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», за підприємством «Київтранспарксервіс» закріплено відведені майданчики для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва згідно з переліком, затвердженим наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.12.2022 р. № Н-140 (зі змінами), у тому числі і відведений майданчик на вул. Симона Петлюри в м. Києві із інв. № А1417. 
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 07.11.2022 № 735 «Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» встановлено тарифи на послуги з користування відведеними майданчиками для паркування, які становлять: І зона - 35 грн/год, ІІ зона - 25 грн/год, ІІІ зона - 5 грн/год. 
Згідно пунктів 14, 21, 30 Правил паркування відведені майданчики для платного паркування повинні обов`язково бути обладнані паркувальними автоматами, платіжними пристроями та/або інформаційними знаками про способи та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.
На майданчиках для платного паркування у доступному для ознайомлення користувачів місці розміщується інформація про: оператора (найменування, адреса, контактні телефони); вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування, спосіб оплати.
Під час паркування на майданчику для платного паркування користувач сплачує вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування згідно з тарифом, установленим виконавчими органами сільських, селищних, міських рад у порядку і межах, визначених законодавством, з урахуванням переліку основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування.
Пунктом 26 Правил паркування передбачено, що користувач зобов`язаний:
- поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і   Правил дорожнього руху;
- сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування;
- розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки;
- після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.
Як вбачається з матеріалів справи,      позивачем було розміщено власний транспортний засіб для паркування на згаданому відведеному майданчику для платного паркування, який облаштований дорожніми знаками та дорожньою розміткою. 
Не зважаючи на це, позивач оплату вартості паркування не здійснив, у зв`язку із чим відповідачем винесено оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на пункт 29 Правил паркування та на відсутність у нього обов`язку з оплати паркування з огляду на те, що оператором не було забезпечено належне функціонування засобів сплати вартості зазначених послуг, колегія суддів зазначає наступне. 
Вказаний пункт 29 Правил паркування не розповсюджується на відведені майданчики для платного паркування.
Так, згідно пункту 29 Правил паркування оплата вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, здійснюється у безготівковій формі за такими способами:
- придбання паркувального талона з визначеною тривалістю паркування;
- за допомогою засобів мобільного зв`язку;
- через паркувальний автомат або платіжний пристрій з введенням реєстраційного номера транспортного засобу;
- через автоматичний в`їзний та виїзний термінали.
Факт оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування підтверджується відповідним документом із зазначенням в ньому реєстраційного номера транспортного засобу, що розміщується під лобовим склом транспортного засобу, за винятком випадків оплати вартості послуг за допомогою засобів мобільного зв`язку, коли факт такої оплати підтверджується захищеною комп`ютеризованою системою, або випадків паркування на майданчиках, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата (перевірка оплати) здійснюється під час виїзду з такого майданчика.
Сплата вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування не здійснюється у разі незабезпечення оператором належного функціонування засобів сплати вартості зазначених послуг відповідно до вимог цих Правил щодо обладнання таких майданчиків.
Несплата користувачем вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Зміст наведеного пункту Правил паркування свідчить, що його дія розповсюджується на всі майданчики для платного паркування, у тому числі і відведені, а тому мотиви відповідача в цій частині є помилковими.
У свою чергу, доводи позивача про відсутність у нього обов`язку з оплати паркування також є помилковими, оскільки спірний майданчик у відповідності до вимог пунктів 14, 21 Правил паркування був обладнаний інформаційним знаком про спосіб та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиком.
При цьому, безготівковий спосіб оплати з допомогою засобів мобільного зв`язку із підтвердженням такої оплати захищеною комп`ютеризованою системою відповідає вимогам Порядку паркування, зокрема пункту 29. При цьому, визначені у Порядку способи оплати є альтернативними та за наявності одного з них не наявність інших не вимагається. Необхідність забезпечення пакувальних майданчиків всіма способами оплати норми чинного законодавства не передбачають.
Будь-яких доказів того, що відповідний безготівковий спосіб оплати не був доступним, або ж позивач мав об`єктивні перешкоди у використанні такого способу оплати, матеріали справи не містять.
При цьому, посилання позивача на те, що за посиланням https://ktps.kyiv.ua/content/inshi-sposoby ним не знайдено такого виду оплати, як готівка, суд відхиляє, оскільки наведене не звільняє його від обов`язку оплатити відповідні послуги паркування у спосіб, який передбачений на обраному пакувальному майданчику, або ж обрати інше безкоштовне місце паркування чи паркувальний майданчик, який забезпечений доступним та зручним для позивача способом оплати.
Доводи позивача про те, що його транспортний засіб змінював місце тимчасової стоянки та різне положення пакету із сміттям, який знаходився поруч із його автомобілем, колегія суддів оцінює критично, оскільки орієнтування на пакет зі сміттям не може слугувати прив`язкою транспортного засобу до нерухомого об`єкта. Колегія суддів дослідила додані до матеріалів справи фотознімки та констатує, що на всіх світлинах чітко видно, що положення автомобіля є незмінним в межах місця на відведеному майданчику, окресленого суцільною блакитною смугою на проїзній частині дороги відповідно до Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342. 
Крім того, оскільки у даному випадку фотофіксація здійснювалась не в автоматичному режимі, а за допомогою технічного засобу термінал ParkUP безпосередньо інспектором з паркування, то в даному випадку вимоги Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не застосовуються. 
Також разом із відзивом на позовну заяву відповідачем було надано Експертний висновок, який зареєстрований в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 21.01.2021 року № 1214 та Сертифікат перевірки, виданий ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» UA.TR.001 100-20 Rev.0 від 29.07.2020 року. 
З огляду на викладене, фотофіксація адміністративного правопорушення здійснена належним технічним засобом, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів також відхиляє. 
Щодо доводів скаржника викладених в додаткових поясненнях у справі щодо того, що дата оскаржуваної Постанови складена 02.02.2023 в той же час керуючий орган наділив інспекторів такими повноваженнями лише із 04.12.2023 року майже (десять) місяців поспіль від дати Постанови, отже фактично на дату 02.02.2023 року у інспектора із паркування були відсутні повноваження на складання оскаржуваної Постанови, колегія суддів зазначає наступне. 
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2020 №1936 внесено зміни до Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого   розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 листопада 2018 року N 2089 та викладено його в новій редакції.
Відповідно до ч 1 вказаного Розпорядження, Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді. Департамент з питань виконання функцій органу виконавчої влади взаємодіє з Міністерством інфраструктури України.
Згідно із ч. 5 Департамент відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює контроль за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів.
Частиною 7 вказаного Розпорядження закріплено, що у структурі Департаменту утворюється управління (інспекція) з паркування, положення про яке затверджується наказом директора Департаменту. У складі управління (інспекції) з паркування Департаменту діють інспектори з паркування. Інспектори з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту для виконання покладених на них завдань мають право:
- здійснювати фіксацію порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі фотозйомки, відеозапису.
- розглядати справи про адміністративні правопорушення, на розгляд яких їх уповноважено.
- складати протоколи про адміністративні правопорушення, виносити постанови про накладання адміністративних стягнень.
- накладати адміністративні стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
З огляду на вищевикладене колегія суддів зазначає, що на час винесення оскаржуваної постанови 02.02.2023 було чинне Розпорядженням від 10.12.2020 №1936, чим і керувався інспектор під час винесення постанови  про адміністративне правопорушення 1КІ 0000824465 від 02.02.2023 року.   
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 12 жовтня 2023 року та не є підставою для його скасування.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.   
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.           
Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.            
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

              Головуючий суддя                                                                             Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Єгорова Н.М.

             Суддя                                                                                                     Чаку Є.В.