УХВАЛА

16 січня 2024 року
м. Київ

справа №509/3864/16-ц
адміністративне провадження №К/990/44579/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє через представника - адвоката Павлишина Юрія Миколайовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі №509/3864/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання незаконним та недійсним рішення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови ОСОБА_3 в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подання та документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_3 відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 30.01.2007 за № 3-1 та пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.08.2023, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023, позов задоволено. Визнано протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України в оформленні та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області документів про призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області документи для призначення пенсії ОСОБА_3 пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
29.12.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі №509/3864/16-ц.
При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Щодо підстав касаційного оскарження слід зазначити наступне.
Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. При цьому, варто зауважити, що в такому випадку обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Одночасно з цим, у випадку посилання скаржником на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, скаржнику необхідно зіслатися на конкретний пункт частин другої або третьої статті 353 цього Кодексу з належним обґрунтуванням, яке могло б давати підстави для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.
У поданій касацій скарзі, заявниця покликається на приписи пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права у випадку неврахування висновку Верховного Суду від 11.11.2014 у справі №21-405а14 та відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування ч.4 ст.9 КАС України, ч.1, 3, 4 ст. 90 КАС України, ч.1, 2 ст.122 КАС України, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 123 КАС України, п. 2, 3 ч. 4 ст. 246 КАС України, п.8 ч. 1 ст. 240 КАС України, п.п. В п.3 ч.1 ст. 322 КАС України, та ч. 1 ст. 317 ЦК України, ч. 1 ст. 375 ЦК України та п. д ч.1 ст. 90 ЗК України. Крім того, зазначає про неповноту дослідження доказів та з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій.
Щодо посилань заявниці на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги з вказаної підстави, скаржник повинен чітко вказати норму права, що регулює спірні правовідносини, щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Суд звертає увагу скаржника, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Необхідно зауважити, що посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування вказаних норм не є прийнятними, оскільки такі норми КАС України є загальними, а зазначені заявницею частина перша статті 317, частина перша 375 Цивільного кодексу України, пункт «д» частини першої статті 90 Земельного кодексу України визначають загальний зміст права власності, право власника на забудову земельної ділянки та право власників земельної ділянки споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. 
Необхідно зазначити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому, зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Щодо покликань заявниці на приписи пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, варто зазначити, що предметом розгляду у справі №21-405а14 було рішення Київради від 29.04.2010 №788/4226 «Про передачу земельних ділянок кооперативу «Совські ставки» для житлового будівництва та облаштування лінійних об`єктів транспортної інфраструктури…».
В свою чергу предметом розгляду в даній справі є рішення Виконавчого комітету Таїровської селищної ради від 31.08.2006 №283, яким відмовлено у наданні дозволу на будівництво житлового будинку до з`ясування обставин.
Суд звертає увагу заявниці, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. Таким чином, належне обґрунтування вказаної підстави касаційного оскарження в розумінні КАС України відсутнє.
Стосовно посилань заявниці на неповноту дослідження доказів та з`ясування обставин справи, Суд зазначає, що пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу, що у касаційній скарзі відсутнє. Слід також звернути увагу заявниці, що Верховний Суд постановою від 20.09.2023 у даній справі, не встановивши порушень норм процесуального права судом першої інстанції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, визнав доводи ОСОБА_1 щодо позбавлення її повноцінної участі у справ, безпідставними.
Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з підставами касаційного оскарження судових рішень - пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України. 
В свою чергу, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині правильного та (або) додаткового визначення підстав касаційного оскарження.
Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору, якщо касаційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.
Всупереч зазначеної вище законодавчої норми до касаційної скарги не додано документ про сплату судового збору, не вказано підстави звільнення від сплати, за умови наявності таких.
Щодо розміру судового збору слід зазначити таке.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI) в редакції станом на дату подання позову, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI в редакції станом на дату подання позову, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно із підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI ставка судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378,00 грн. Позовна вимога містить одну вимогу немайнового характеру.
Частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI, в редакції станом на подачу касаційної скарги, визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою даної статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання цієї касаційної скарги, складає ((1378*0,4)*200%)*0,8=881,92.
Для усунення недоліків касаційної скарги скаржниці необхідно сплатити судовий збір у розмірі 881,92 грн. за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055), призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД Касаційний адміністративний суд, номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Таким чином, скаржниці необхідно усунути зазначені недоліки шляхом подання до Верховного Суду уточненої касаційної скарги, в якій необхідно уточнити підстави оскарження судових рішень в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України); сплатити судовий збір або зазначити підстави звільнення від його сплати, за наявності таких.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 КАС України.
Відповідно до положень статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання передбачених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У цій ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 248, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє через представника - адвоката Павлишина Юрія Миколайовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2023 у справі №509/3864/16-ц - залишити без руху.
Надати скаржнику строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Надіслати скаржнику копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Роз`яснити, що невиконання в установлений судом строк вимог ухвали є підставою для повернення касаційної скарги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                            Л.В. Тацій
Суддя                                                                                  С.Г. Стеценко
Суддя                                                                                Т.Г. Стрелець