ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1692/24 Справа № 187/1407/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року в цивільній справі номер 187/1407/21 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки, 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері вона та її брат ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги, звернулися з заявами до Петриківської державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва про спадщину, яка складалась з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну частку (пай).
Позивачка з братом домовилися, що саме він буде оформлювати та надавати до нотаріальної контори необхідні для прийняття спадщини документи на них обох. Через деякий час брат повідомив, що він привів документи до ладу і вони тепер із ним співвласники будинку. Весь цей час вони разом продовжували господарювати в їхньому батьківському будинку, підтримували його в жилому стані. Стосовно земельної частки (паю) брат повідомив, що він привів документи до ладу і, якщо позивачка не проти, він здасть його в оренду, на що вона дала йому свою згоду.
Приблизно в 2017 року даний земельний пай вирішив обробляти брат, позивачка не заперечувала.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.
Після смерті брата в батьківському будинку продовжувала проживати та проживає його співмешканка зі своїми дітьми. Коли позивачка стала цікавитися документами на батьківський будинок та земельний пай то виявилося, що за своє життя її покійний брат ОСОБА_5 ввів її в оману і фактично шахрайським шляхом заволодів її батьківською спадщиною, отримав незаконно свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 липня 1998 року серії ААО №182992, посвідчене державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Мітлицькою Л.Г., успадкував батьківський будинок із земельною ділянкою, на якій він розташований, та успадкував право на земельну частку (пай) посвідчений сертифікатом серії ДП №0298952 КСП «Світанок» с. Гречене Петриківського району Дніпропетровської області, розміром 4,36 га, який належав їхній матері ОСОБА_4 .
З метою встановлення обставин та причин, чому сталося саме так, що не зважаючи на те, що вони разом з братом зверталися до нотаріальної контори, спадщину було оформлено тільки на нього, і чому та яким чином вона була позбавлена свого права на спадщину, позивачка звернулась до Петриківської державної нотаріальної контори, де їй було повідомлено про те, що відповідно до матеріалів спадкової справи вона відмовилась від спадщини після матері на користь свого брата ОСОБА_5 . Дана заява зберігається в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 .
Проте, позивачка з відповідною заявою про відмову від спадщини на користь брата до нотаріальної контори не подавала, а покійний брат, скориставшись її довірою і необізнаністю, заволодів її спадщиною, та позбавив права власності на половину батьківського будинку та половину спадкового земельного паю, і отримав свідоцтва на право власності за законом незаконно.
Позивачка просила суд:
- визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ААО №182992 посвідчене державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори від 13.07.1998 року видане на ім`я ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0.85 га, розташованої в АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_4 на підставі рішення XVII сесії XXII скликання Іванівської сільської Ради народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області від 22 грудня 1993 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» та житлового будинку загальною площею 76.1 кв. м, розмір житлової площі якого складає 56.1 кв. м, допоміжної площі 21.0 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАЕ №813747 посвідчене державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори від 25.03.2005 року, видане на ім`я ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку /пай/ посвідченого сертифікатом серії ДП 0298952 КСП «Світанок» с. Гречене Петриківського району Дніпропетровської області розміром 4.36 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 10686,00 грн, видане 19 лютого 2003 року Петриківською райдержадміністрацією Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого 19.02.2003 року в книзі реєстру сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за №0712, що належало померлій ОСОБА_4 ;
- визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частину житлового будинку загальною площею 76.1 кв. м, розмір житлової площі якого складає 56.1 кв. м, допоміжної площі 21.0 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_5 , або іншої особи, відомості стосовно якої зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на час ухвалення судового рішення та з подальшим внесенням відповідної зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частину земельної частки /паю/ відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №177265 загальною площею 7.570 га на території Іванівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до складу якої входять: Ділянка 1 (Вс. 4.260) кадастровий номер земельної ділянки 1223781400-01-301-1617, Ділянка 2 (Вс. 1.220) кадастровий номер земельної ділянки 1223781400-02-531-161, та Ділянка 3 (Вс 2.090) кадастровий номер земельної ділянки 1223781400-01-486-161, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_5 , або іншої особи, відомості стосовно якої зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на час ухвалення судового рішення, та з подальшим внесенням відповідної зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- стягнути з відповідачів судовий збір та грошові кошти на надання правничої допомоги відповідно до наданих доказів.
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. просила апеляційний суд скасувати повністю рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року по справі №187/1407/21, та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, суд неповно з`ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.
Метою звернення позивачки з позовною заявою було відновлення її порушеного права на отримання спадщини за законом після її батьків ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до вимог ст. 76 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. В зв`язку з тим, що про дане порушення права позивачки на спадкування їй стало відомо тільки в квітні 2021 року після смерті брата ОСОБА_5 , вона звернулась до суду з клопотанням про поновлення строку на звернення і судом строк звернення був поновлений.
Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення проігноровано доводи позивачки про те, що відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріусами нотаріальних дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.05.1994 року, а саме п. 110: Заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї та про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі. Справжність підпису на таких заявах повинна бути нотаріально засвідченою. Засвідчувати справжність підпису на заяві не потрібно у випадку, коли така заява подається спадкоємцем до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. У цьому випадку державний нотаріус встановлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві, де зазначає найменування документа, що посвідчує особу заявника, номер та дату його видачі, найменування яка його видала, рік установи, підприємства, організації, народження спадкоємця.
Позивачка не писала заяв, які були надані до суду третьою особою. Позивачка не могла надати ці заяви фізично так як нею було втрачено паспорт громадянина України і нотаріус не мала юридичного права приймати від позивача заяву про відмову про прийняття спадщини, і саме з цією метою позивачкою було надано клопотання про повторне дослідження матеріалів спадкової справи в задоволенні якого, на думку позивачки, судом було відмовлено незаконно.
Ухвалюючи рішення, судом першої інстанції залишено поза увагою, що первісним питанням
даного спору є законність та підстави введення в спадщину громадянина ОСОБА_5 визнання недійсності спірного свідоцтва на спадщину, а вже похідним від результату розгляду наявного спору є питання наявного у позивачки ОСОБА_1 права власності, яке було набуте раніше на законних підставах, та яке виникло в неї саме в той час коли її покійний чоловік зареєстрував право власності на їхній будинок у відповідному державному органі, отже судом першої інстанції фактично проігноровано інститут сімейного права, що призвело до ухвалення незаконного рішення та до істотного порушенням норм як процесуального так і матеріального права.
Від відповідачки ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Петренко І.Ф., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
ОСОБА_1 вказує, як на підставу для скасування рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області, що вона не писала ніяких заяв до нотаріальної контори після смерті батьків про відмову від спадщини. Судом першої інстанції ретельно були перевірені твердження позивачки. Було витребувано спадкову справу, проведено за клопотанням позивачки судову почеркознавчу експертизу. Висновком судового експерту №6168-22 підтверджено, що підпис у досліджених заявах вчинено саме ОСОБА_1 . Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що позивачка ОСОБА_1 добровільно відмовилась від належної їй частки спадщини після смерті її матері, що підтверджується її заявами до нотаріальної контори від 07.02.1996 року і від 10.07.1998 року.
Жодного судового рішення про поновлення строку прийняття спадщини апелянтом не заявлялось та для дослідження у суді першої інстанції не пред`являлось.
У своєму відзиві, запереченнях відповідачі зазначали, що позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки протягом 23 років вона не оспорювала право на спадок її брата, не заявляла своїх вимог щодо спадкування майна померлої матері та не дбала про спадкове майно.
Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не розширюється, немає вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. 
Факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності і в порядку спадкування на спадкове майно право, на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі до порушення прав та інтересів особи, яка не має права на спадщину, призводить до порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції змістовно виклав свою позицію стосовно недодержання позивачкою строків позовної давності.
Від відповідачки ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Петренко І.Ф., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивачка була обізнана про відкриття спадщини після смерті батьків, не реалізувала своє право на спадкування та відмовилась від спадщини.
Позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки протягом 23 років вона не оспорювала право на спадок її брата, не заявляла своїх вимог щодо спадкування майна померлої матері та не дбала про спадкове майно.
Вважає, що вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства на час виникнення правовідносин та не узгоджується з фактичними обставинами справи.
Від третьої особи Петриківської державної нотаріальної конторинадійшов відзив на апеляційну скаргу, оформлений як пояснення, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Спадщина була оформлена у відповідності до вимог законодавства, нотаріус діяв у межах та у спосіб, передбачений Законом.
Апеляційна скарга не містіть доречних доводів на спростування висновків суду першої інстанції. Суд повністю та всебічно дослідив докази по справі та дійшов вірних висновків, які знайшли своє відображення в нормах чинного законодавства та постановах Верховного Суду.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного 
суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Куценко В.А. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідачі, їх представник та треті особи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Третя особа Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області надала апеляційному суду заяву про розгляд справи без участі її представника (а.с. 132, 133). 
Третя особа Петриківська державна нотаріальна контора в поясненнях на апеляційну скаргу заявила клопотання про розгляд справи за відсутністю її представника (а.с. 134-136).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю не зявившихся осіб.
Заслухавши суддю - доповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що мати позивачки - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 21, том 1). 
Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно: на житловий будинок площею 56,1 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,85 га, розташовану за вищевказаною адресою, земельну частку (пай) розміром 4,36 га, розташовану в с. Гречено КСП «Світанок» Петриківського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією сертифікату на земельну ділянку, які належали померлій на праві власності на підставі рішення Іванівської сільради Петриківського району від 22.12.1993 року, свідоцтва про право особистої власності на будинок та сертифікатом на право на земельну землю (пай) ( а.с. 22, 23, 25, том 1).
З заяви від 07.02.1996 року вбачається, що ОСОБА_1  звернулась із заявою до Петриківської нотаріальної контори про відмову від належній їй спадщини, а саме від житлового будинку та земельної ділянки після смерті її матері  ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкала в АДРЕСА_1 . Зазначена заява завірена нотаріусом, особу ОСОБА_1  встановлено по паспорту серії  НОМЕР_1  виданого 21.10.1977 року Царичанським РОВД Дніпропетровської області (а.с. 223, том 1).
10.07.1998 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Петриківської нотаріальної контори про відмову від належній їй спадщини, після смерті її батьків ОСОБА_6 та матері ОСОБА_4 , звертатись до суду за поновленим пропущеним нею строку для прийняття спадщини не буде. Зазначена заява завірена нотаріусом, особу ОСОБА_1 , встановлено по паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Петриківським ВР 18.07.1996 року Царичанським РОВД Дніпропетровської області (а.с. 224, том 1).
Як вбачається із висновку судового експерту № 6168-22 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи «Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис» заяви до Петриківської державної нотаріальної контори від 07.02.1996 року про відмову у прийняті спадщини, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала в АДРЕСА_1 , та підпис від імені ОСОБА_1 в заяві до нотаріальної контори від 10.07.1998 року про відмову від спадщини після смерті батьків та що вона не буде звертатись до суду із заявою про поновлення строку для прийняття спадщини виконаний ОСОБА_1 ( а.с. 5-10, том 2).
Зі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.07.1998 року та 05.03.2003 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав спадщину - земельну ділянку та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_7 та земельну частку (пай) розміром 4,36 в умовних га, розташовану в КСП «Світанок» в с. Гречино Петриківського району Дніпропетровської області ( а.с. 22, 23, том 1). 
12.04.2005 року ОСОБА_5 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 ( а.с. 24,том 1) .
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 27, том 1).
02.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Петриківської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 , повідомивши про те, що іншими спадкоємцями на спадщину є співмешканка померлого ОСОБА_8 , діти померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , онуки померлого ОСОБА_10 та ОСОБА_3 ( а.с. 28, том 1).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та не доведеності. 
Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду є правильним з огляду на наступне.
Спадщина після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрилася за правилами ЦК Української РСР, тому щодо кола спадкоємців за законом, чинним на момент відкриття спадщини, тож до спільних правовідносин застосовується саме норми ЦК Української РСР. 
Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки померлого.
Відповідно до частини першої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що зі спливом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець, діючи розумно, очевидно і добросовісно, має отримати свідоцтво про право на спадщину.
Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звертатися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і в статті 1297 ЦК України.
Правових наслідків невиконання такого зобов`язання, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша 
статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
В Постанові Верховного Суду України від 05.09.2022 № 385/321/20 зазначено, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсних свідоцтв про право на спадщину пов`язано з тим моментом, коли спадкоємець виявлений або за всіма об`єктивними ознаками повинен був бути про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки запитувача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України., що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільні вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та владна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що створюються при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 554 / 4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).
Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії зі збереження його та своєчасного захисту його і прав на його течію розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідповідно, якщо не існує перешкоди, що об`єктивно перешкодили йому у вчиненні дії таких дій.
Верховний Суд дійшов висновку, що на вимогу про оспорювання свідоцтва про право на спадщину поширюється позовна давність.
Положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про розширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що зазначені у статті 268 ЦК України .
У частині першої статті 268 ЦК України законодавець визначає, на які вимоги не розширюється позовна давність. У частині другій статті 268 ЦК України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не розширюється позовна давність.
Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не розширюється, немає вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
Факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особи, яка не має права на спадщину, призводить до порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давнини необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців.
Судом встановлено, що мати позивачки - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно: на житловий будинок площею 56,1 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,85 га розташовану по вищевказаний адресі, на земельну частку (пай) розміром 4,36 га, розташовану в с. Гречино КСП «Світанок» Петриківського району Дніпропетровської області. 
07.02.1996 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Петриківської нотаріальної контори про відмову від належній їй спадщини, а саме від житлового будинку та земельної ділянки після смерті її матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкала в АДРЕСА_1 . Зазначена заява завірена нотаріусом, особу ОСОБА_1 встановлено по паспорту серії НОМЕР_1 виданого 21.10.1977 року Царичанським РОВД Дніпропетровської області. 
10.07.1998 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Петриківської нотаріальної контори про відмову від належній їй спадщини, після смерті її батьків ОСОБА_6 та матері ОСОБА_4 , звертатись до суду за поновленим пропущеним нею строку для прийняття спадщини не буде. Зазначена заява завірена нотаріусом, особу ОСОБА_1 , встановлено по паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Петриківським ВР 18.07.1996 року Царичанським РОВД Дніпропетровської області. 
Як вбачається із висновку судового експерту № 6168-22 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи «Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис» заяви до Петриківської державної нотаріальної контори від 07.02.1996 року про відмову у прийняті спадщини, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала в АДРЕСА_1 , та підпис від імені ОСОБА_1 в заяві до нотаріальної контори від 10.07.1998 року про відмову від спадщини після смерті батьків та що вона не буде звертатись до суду із заявою про поновлення строку для прийняття спадщини виконаний ОСОБА_1 . 
Зі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.07.1998 року та 05.03.2003 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав спадщину - земельну ділянку та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_7 та земельну частку (пай) розміром 4,36 в умовних га, розташовану в КСП «Світанок» в с. Гречино Петриківського району Дніпропетровської області.
З огляду на наведене, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 01 лютого 2024 року.

Суддя: