Справа № 463/9618/23                                Головуючий у 1 інстанції: Яворський С.Й. 
Провадження № 22-ц/811/3488/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: О.О. Гай
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -
В С Т А Н О В И В:
31.10.2023 року  ОСОБА_1 звернулася з заявою до суду про видачу щодо ОСОБА_2 обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав.
Просила заборонити кривднику ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 300 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 ; заборонити кривднику ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшуковувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборонити кривднику ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що з квітня 2007 року до 24.01.2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу заінтересована особа ОСОБА_2 продовжує проживати разом з ОСОБА_1 , їхнім неповнолітнім сином та донькою, а також матір`ю заявниці у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , у якій зазначені особи зареєстровані. Повнолітній син проживає окремо. Впродовж подружнього життя і після розірвання шлюбу ОСОБА_2 систематично вчиняв та продовжує вчиняти домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо ОСОБА_1 , їхньої доньки. Як правило, конфлікти провокує, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, систематично конфліктує з матір`ю заявниці ОСОБА_3 . Вчиняючи скандали у присутності дітей, ОСОБА_2 ображає заявницю та їхню спільну доньку нецензурною лайкою, погрожує застосуванням фізичного насильства та застосовує таке. Зазначена поведінка ОСОБА_2 пов`язана з його патологічною ревністю стосовно заявниці, у зв`язку з чим неодноразово звинувачував останню у зрадах. Крім того, заінтересована особа постійно переслідує заявницю, приходить до неї на роботу, де ображає її перед колегами, надсилає їй постійні образливі та непристойні повідомлення на телефон. Вказана поведінка ОСОБА_2 викликає у заявниці побоювання за свою безпеку та безпеку дітей, емоційну невпевненість та нездатність себе захистити. У зв`язку з такою поведінкою ОСОБА_2 заявниця змушена була неодноразово звертатись до поліції, за результатами яких було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та термінові заборонні приписи, згідно яких до кривдника застосовано певні заборони. Однак, незважаючи на вжиті заходи ОСОБА_2 продовжує свою протиправну поведінку. З метою захисту своїх порушених прав заявник покликалася на ст. 350-2 ЦПК України та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Оскаржуваним рішенням заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
Видано обмежувальний припис щодо кривдника ОСОБА_2 , яким заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 3 (три) місяці: - перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче ніж 300 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , та місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 ; особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
В решті заяви відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
Вважає оскаржуване рішення суду незаконним в частині визначеного судом строку дії обмежувального припису.
Вказує, що у матеріалах справи наявні докази, що вказують на систематичність вчинення домашнього насилля ОСОБА_2 , що також вказує на небажання особи змінювати ні відношення до неї, ні вирішувати питання співжиття мирним шляхом. Станом на сьогодні, ОСОБА_2 продовжує маніпулювати та шукати шляхи контакту з нею, зокрема через їхнього малолітнього сина, надсилаючи йому смс повідомлення у месенджері«Viber». Таким чином ОСОБА_2 маніпулює сином та впливає на його психіку, зазначаючи неправдиві, недопустимі для такого спілкування між батьком та малолітнім сином відомості, надалі завдаючи заявниці невимовного болю та переживань, зайвий раз тривожить та нагадує про свої патологічні безпідставні ревнощі та формує у дитини негативне відношення до неї. Така поведінка ОСОБА_2 викликає у неї стурбованість щодо подальшого розвитку сина, його розуміння якими мають бути правильні сімейні стосунки. З огляду на те, що домашнє насилля є триваючим, вона потребує більше часу, ніж 3 місяці, щоб заспокоїтись. Їй необхідна допомога психолога, що потребує тривалого часу. Зважаючи на вказане, судом підставно було видано обмежувальний припис із визначеними у ньому заходами тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , однак, строк дії обмежувального припису, визначений судом, не у повній мірі відповідає характеру обставин про які йшлося та такий строк не в повній мірі забезпечить її від потенційних проявів насильства з боку ОСОБА_2 , а також матиме не до кінця належний ефект стосовно самого ОСОБА_2 для усвідомлення ним негативної поведінки та унеможливлення такої в майбутньому.
Просить рішення суду змінити, строк дії обмежувального припису, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 збільшити з 3 місяців до 6 місяців.
У засіданні суду апеляційної інстанції  ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 просили скаргу задовольнити. ОСОБА_2  просив у задоволенні скарги відмовити.
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати
з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частини десятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що:«обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.
Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.
Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.
Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що:«обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи».
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 (прізвище у шлюбі ОСОБА_5 ) та заінтересована особа  ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2007 року. 
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 24 січня 2023 року шлюб між подружжям розірвано (а.с.30).
Від шлюбу у подружжя є діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Звертаючись до суду з вказаною заявою,  ОСОБА_1  обгруновувала мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа  ОСОБА_2 систематично вчиняє стосовно неї та їхньої спільної доньки домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. На зауваження, неодноразово здійснені працівниками поліції, бесіди профілактичного характеру, винесені термінові заборонні приписи та прийняті судові рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не реагує та продовжує свою протиправну діяльність.
Згідно термінового заборонного припису серії АА №180617 (а.с.21) стосовно кривдника, встановлено, що такий прийнято працівниками поліції відносно  ОСОБА_2 за вчинення 26.02.2021 року домашнього насильства психологічного характеру відносно постраждалої ОСОБА_9 . У зв`язку із чим до кривдника застосовано наступні заходи строк на 5 діб: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
З термінового заборонного припису серії АА №196127 (а.с.22) стосовно кривдника встановлено, що такий прийнято працівниками поліції відносно  ОСОБА_2 за вчинення 09.09.2022 року домашнього насильства психологічного характеру відносно постраждалої ОСОБА_9 . У зв`язку з чим до кривдника застосовано наступні заходи строком на 5 діб: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Згідно термінового заборонного припису серії АА №196128 (а.с.23) стосовно кривдника, встановлено, що такий прийнято працівниками поліції відносно  ОСОБА_2 за вчинення 09.09.2022 року домашнього насильства психологічного характеру відносно постраждалої доньки ОСОБА_8 . У зв`язку з чим до кривдника застосовано наступні заходи строком на 5 діб: заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Згідно термінового заборонного припису серії АА №306840 (а.с.31) стосовно кривдника, встановлено, що такий прийнято працівниками поліції відносно  ОСОБА_2 за вчинення 22.08.2023 року домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно постраждалої ОСОБА_9 . У зв`язку з чим до кривдника застосовано наступні заходи строком на 9 діб: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 10.11.2022 року у справі №463/6969/22 (провадження №3/463/1771/22)  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення 09.09.2022 року домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_9 та домашнього насильства фізичного характеру відносно доньки ОСОБА_8 ) (а.с.26).
Як вбачається з долучених заявником до матеріалів справи роздруківок скріншотів з мобільного месенджера "Viber" заінтересована особа ОСОБА_2 систематично надсилає заявнику ОСОБА_1 повідомлення непристойного характеру, що принижують її як жінку та маму. Зміст та правдивість вказаних повідомлень заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні не оспорював, навпаки підтвердив, що такі дійсно писав він.
Зважаючи на вказані докази, а також пояснення заявниці наявні підстави вважати, що вчинення ОСОБА_2 насильства у сім`ї носить тривалий та систематичний характер, а також, як на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на час розгляду справи апеляційним судом, існували та існують надалі ризики можливого продовження таких дій ОСОБА_2 , а також ескалації такого насильства.
Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають довший час та такі конфлікти переростають у насильницькі дії з боку ОСОБА_2 , як психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо), так і фізичного (тілесні ушкодження) характеру.
Зважаючи на вказане, судом першої інстанції підставно було видано обмежувальний припис із визначеними у ньому заходами тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 .
Однак, колегія суддів вважає, що строк дії обмежувального припису визначений судом першої інстанції у три місяці не в повній мірі відповідає характеру домашнього насилля, яке вчиняється ОСОБА_2 , та не в повній мірі убезпечить заявницю від потенційних проявів насильства з боку заінтересованої особи, а також матиме не до кінця належний ефект стосовно самої заінтересованої особи, з метою усвідомлення ним негативної поведінки та унеможливлення такої в майбутньому.
       З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для збільшення строку дії обмежувального припису до шести місяців.
Також, колегія суддів вважає обмеження прав ОСОБА_2 , застосовані судом виправданими, оскільки заінтересована особа не позбавляється своїх прав, а такі лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілої особи, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет.
Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2023 року в частині строку, на який видано обмежувальний припис, змінити та встановити такий строком на 6 місяців.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник 

Судді        Я.А. Левик

       М.М.Шандра