Головуючий І інстанції: О.М. Кунець

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р. 	Справа № 480/7799/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2023, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено  по справі № 480/7799/23
за позовом        ОСОБА_1  
до        Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                     
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не здійснення перерахунку і підвищення пенсії на 5% позивачу, як звільненому за станом здоров`я через хворобу, згідно п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 з відповідними змінами, п.2 ч.І ст. 77, абз. 2 п. 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VII, п. «а» ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити позивачу перерахунок та виплату з 01.06.2022 пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення поліцейського за відповідною посадою, як звільненому за станом здоров`я через хворобу, згідно п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 з відповідними змінами, згідно п. 2 ч. 1 ст. 77, абз. 2 п. 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580- VII, п. «а» ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 31.12.2003 звільнений у запас за п. 64 «б» (через хворобу). Вислуга років на день звільнення становила 20 років. З 01.01.2004 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія призначена із розрахунку 50 % грошового забезпечення. Законом України від 23.12.2015 № 900-VIII до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» внесено зміни, відповідно до яких вважає, що у позивача виникло право на включення до розрахунку пенсії 5 процентів, оскільки згідно з витягом з Наказу його звільнено через хворобу, а тому, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на додаткові 5 % від сум грошового забезпечення. Відтак, у червні 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії в розмірі 55% грошового забезпечення, однак листом від 11.07.2023 відповідач відмовив у перерахунку пенсії. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої  інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 та прийняти  нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається, що юридично визначальним у даних правовідносинах є сам факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту - Порядку № 85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу, хоча формулювання "непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час" і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у пункті 2 частини першої ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" - "непридатність до служби в поліції". Вказує, що наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності до подальшої служби через хворобу.На підтвердження своїх аргументів посилається на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/2805/23, Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1817/23 від 01.06.2023.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу  не скористався.
Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню,  з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області.
Отримує пенсію на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"
Так, відповідно до свідоцтва про хворобу № 266 від 10.11.2003 захворювання позивача визнано таким, що пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а його визнано непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час.
На підставі зазначено свідоцтва про хворобу, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 30.12.2003 № 94 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «б» - через хворобу: капітана міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого групи по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Краснопільського райвідділу, з 31.12.2003.
Також в даному наказі зазначено, що вислуга років станом на 31.12.2003 в календарному обчисленні становить 16 років 06 місяців 01 день, в пільговому 20 років 03 місяці 00 днів.
Позивачу з 01.01.2004 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992. Перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
З врахуванням вислуги років основний розмір пенсії позивача визначений у розмірі 50% грошового забезпечення.
У червні 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, мотивуючи тим, що Законом України від 23.12.2015 № 900-УІІІ до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» внесено зміни, відповідно до яких у нього виникло право на включення до розрахунку пенсії 5 відсотків, оскільки згідно з витягом з наказу позивача звільнено через хворобу, а тому, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на додаткові 5 % від суми грошового забезпечення.
Листом від 11.07.2023 №5850-8859/Г-02/8-1800/23 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило про відсутність підстав для призначення пенсії у розмірі 55% від сум грошового забезпечення. Відповідач зазначив, що за матеріалами пенсійної справи позивач звільнений з військової служби 01.01.2004 року відповідно до п. б ст. 64 (через хворобу) та на день звільнення зі служби мав 20 років вислуги. Розрахунок розміру пенсії здійснений згідно з п.а статті 13 Закону № 2262 - XII, що діяла на момент призначення йому пенсії, відповідно до якої, пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, оскільки позивач має 20 років вислуги, останньому призначена та виплачується пенсія за вислугу років у розмірі 50% від сум грошового забезпечення (за 20 років - 50%). Розмір пенсії обчислений згідно з чинним законодавством. Разом з тим, зазначеним у зверненні Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей від 23.12.2015 № 900-VІІІ не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій працівникам органів внутрішніх справ.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено відповідно до п.64 «б» (через хворобу) у запас, а не у відставку через хворобу згідно з п.«б» ст.65. Отже, позивачу, який звільнений в запас, правильно встановлено пенсію у розмірі 50 % відповідних сум грошового забезпечення, оскільки розмір 55 % грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.ст.24, 46 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.23-1 Закону України № 565-ХІІ від 20.12.1990р. «Про міліцію», чинного на час звільнення позивача і призначення йому пенсії, пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначено Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-ХІІ).
За приписами п.«а» ст.12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п.«б» - «д» ст.1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього Закону.
Пунктом «а» ч.1 ст.13 Закону № 2262-XII, в редакції на час призначення пенсії позивачу, визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (п.«а» ст.12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст.43); за кожний рік вислуги понад 20 років -  3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції на час виникнення спірних відносин, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
У пункті 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ Української РСР № 114 від 29.07.1991р., в редакції чинній на момент призначення пенсії, (надалі - Положення № 114) звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:
а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
За змістом п.«б» ст.64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.
Натомість, відповідно до п.«б» ст.65 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.
Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість, звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних сил України за п.64 «б» (через хворобу) з 31.12.2003р. згідно з наказом УМВС України в Сумській обл. № 94 о/с від 30.12.2003р.
На момент призначення пенсії позивачу (01.01.2004) норма п.«а» ч.1 ст.13 Закону № 2262-XII діяла в редакції Закону № 3946-12 від 04.02.1994р., за змістом якої пенсії за вислугу років військовослужбовцям призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, які мають вислугу 20 років і більше (п.«а» ст.12): за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. За кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір 55 % грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я. Позивачу, який звільнений в запас, правильно встановлено пенсію у розмірі 50 % відповідних сум грошового забезпечення.
Крім того, за правилами ст.63 Закону № 2262-XII, у редакції Закону № 900-VІІІ від 23.12.2015р., пенсії перераховують у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Водночас, з 01.01.2016 не відбулось підвищення чи ведення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» внесено зміни в п.«а» ст.13 Закону № 2262-XII та розширено коло осіб, яким призначається пенсія на підставі п.«а» ч.1 ст.13 цього Закону за рахунок осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
Враховуючи, що позивач звільнений у запас Збройних сил за п.64 «б» (через хворобу) з 31.12.2003, а не у відставку за віком чи за станом здоров`я на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», службу в поліції не проходив, а отже він не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 55 % до грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Окрім цього, передбачені ст.63 Закону № 2262-XII підстави для перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії не настали.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2022 року у справі №0540/6069/18-а.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було вчинено протиправних дій чи неправомірної бездіяльності, а відтак його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.
Також, суд відхиляє посилання позивача на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/2805/23, Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1817/23 від 01.06.2023, та звертає увагу, що відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.  
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 по справі № 480/7799/23  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий