ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/6274/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу ОСОБА_1      
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від  31.10.2023, (суддя суду першої інстанції Верба І.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/6274/23  за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області  про визнання протиправним  та скасування рішення,  
УСТАНОВИВ:
          30 травня 2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 12031500047178 від 13.09.2022.
          Адміністративний позов обгрунтований тим, що у грудні 2019 року позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні, у подальшому в листопаді 2020 року та жовтні 2021 року позивачу видавались повторні посвідки. В вересні 2022 року позивачу скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні.  В основу оспорюваного рішення покладений лист УСБУ в Дніпропетровській області від 08.09.2022, тобто відповідачем всього за п`ять днів було вирішено порушити усі права позивача навіть не запитуючи його про висунуті відносно нього “побоювання” співробітників СБУ. До того ж, залишається незрозумілим на підставі чого УСБУ в Дніпропетровській області було вирішено, що дії позивача становлять потенційну загрозу національній безпеці України.  Відповідачем всебічно не з`ясовано обставини, які дають можливість не скасовувати посвідку на тимчасове проживання, зокрема, наявність у позивача дитини, яка народилась в Україні і яка знаходиться на її утриманні та потребує її допомоги, тривалість терміну перебування позивача та його сина на території України, шлюб із громадянкою України, який на момент прийняття оскаржуваного рішення вже триває більше трьох років, їх соціальні зв`язки, можливі негативні наслідки у разі розлучення дитини з батьком, право на набуття громадянства України, з метою дотримання положень статей 9, 26 Конституції України, норм Закону України “Про охорону дитинства” та статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, які не допускають протиправного втручання в сімейне життя та розлучення дітей з батьками та відсутність будь-яких дій, які є підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 31.10.2023 відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, заявник зазначає, що відповідач не здійснив належний розгляд питання щодо наявності підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, не забезпечив право позивача «бути почутим», незаконно втрутився в його приватне життя.
          Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Відповідач зазначає, що посвідку позивача на тимчасове перебування в Україні було скасовано на підставі пп. 4 п. 63 Порядку №322, на підставі інформації, отриманої від СБУ про те, що дії позивача можуть становити загрозу громадському порядку та національній безпеці України. Відповідач вказує, що він не має повноважень на перевірку відомостей зазначених в листі СБУ.
          Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому позивач зазначає, що він звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до УСБУ в Дніпропетровській області із позовом про захист честі, спростування недостовірної інформації. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2023 відкрите провадження у справі. Позивач вважає, що існує обґрунтована неможливість у розгляді даної справи до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом про захист честі, спростування недостовірної інформації.
          Розглянувши зазначене клопотання колегія суддів приходить до висновку, що підстави для зупинення провадження у справі відсутні, з огляду на наступне.
          Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, суд зупиняє провадження у вправі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
          Колегія суддів зазначає, що обсяг зібраних доказів в цій справі дозволяє суду здійснити розгляд справи із прийняттям рішення, тобто, обґрунтованої неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи немає.
          Більше того, суд апеляційної інстанції зазначає що предметом розгляду в цій справі є правомірність та обґрунтованість дій відвідача по скасуванню посвідки ОСОБА_1 на тимчасове проживання в Україні, в свою чергу питання захисту позивачем своєї честі не стосується предмету доказування,  відтак розгляд іншим судом цього питання не може слугувати підставою для зупинення провадження у цій справі.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга   підлягає  задоволенню за наступних підстав. 
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин російської федерації, документований паспортом НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
           01.11.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, прізвище після державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_3 ) Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 568 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .
           ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
           26.10.2021 ОСОБА_1 отримав посвідку № НОМЕР_4 на тимчасове проживання в Україні, дата закінчення строку – 25.10.2022.
          Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області за вих. № 55/2-1928нт-вих від 08.09.2022 направлено начальну ГУ ДМС у Дніпропетровській області Богдану Чегілю клопотання “Щодо скасування тимчасової посвідки” (вх. № 9816/1/1201-22 від 09.09.2022), відповідно до якого: Управлінням, в ході оперативно-службової діяльності у встановленому законом порядку, отримано інформацію стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який може вчиняти дії направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1 , перебуває на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 , яка дійсна до 25.10.2022. При цьому, в ході спілкування з близькими йому особами, ОСОБА_1 виправдовує та заперечує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадський конфлікт. ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акантів в соціальних мережах, при цьому ознак кримінального правопорушення дії ОСОБА_1 не містять, проте становлять потенційну загрозу громадському порядку та національній безпеці України. З огляду на викладене, та відповідно до пунктів 2, 13 статті 24 Закону України “Про Службу безпеки України” УСБУ просило прийняти рішення про скасування тимчасової посвідки на проживання в Україні громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вимог пункту 4, 7 статті 63 ПКМУ № 322 від 25.04.2018 (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадського порядку в Україні).
Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області 13.09.2022 прийнято рішення № 12031500047178 про скасування посвідки на тимчасове проживання, видане громадянину російської федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що йому на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_4 .
          Не погодившись з рішенням відповідача ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом в цій справі.
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що подання Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області “Щодо скасування тимчасової посвідки” від 08.09.2022 № 55/2-1928нт-вих підготовлене та подане в межах компетенції, визначеної Законом України “Про Службу безпеки України” від 25.03.1992 №    2229-XII. Оформлення, видача, обмін, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання є дискреційними повноваженнями Державної міграційної служби України.  У свою чергу, чинним законодавством не передбачено повноважень органів Державної міграційної служби України щодо здійснення перевірки інформації, наданої уповноваженим органом, адже така інформація сприймається як достовірна. За встановлених вище обставин, суд не вбачає протиправності рішення відповідача у спірних правовідносинах, оскільки таке прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що визначені законодавством України, та з урахуванням усіх обставин необхідних для прийняття відповідного рішення.
          Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
             Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначається   Законом України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” №3773-VI від 22.09.2011 р.   (далі – Закон №3773).
Відповідно до   ч. 1 ст. 3 Закону №3773,   іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими   Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
За визначенням   статті 1 Закону №3773, посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Відповідно до абзаців 1, 2 частини 1   статті 13 Закону №3773,   в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.
Згідно з п. 3 ч. 1   ст. 1 Закону №3773,   возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.
Відповідно до ч.ч. 14, 15 частини 4   статті 4 Закону України №3773,   іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.
У ч. 3   ст. 5 Закону №3773   встановлено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій   статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.
Частиною 14   статті 5 Закону   №3773 визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою   статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із   Законом України "Про міжнародне приватне право".
Відповідно до частини 5   статті   5-1 Закону України №3773, строк дії посвідки на тимчасове проживання в усіх інших випадках, визначених   статтею 4 цього Закону, - один   рік.
Постановою Кабінету Міністрів України №322   від 25.04.2018 р. затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання.
Посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 1 Порядку №322).
У пункті 63 Порядку №322 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:
1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;
2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;
3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;
4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;
5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;
6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;
6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;
6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;
7) в інших випадках, передбачених законом.
Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 64 Порядку № 322).
Відповідно до пункту 77 Порядку №322, рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.
За визначенням   статті 1 Закону України "Про національну безпеку України"   №2469-VIII від 21.06.2018 р. (далі - Закон №2469-VIII):
загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;
національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;
національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;
сектор безпеки і оборони - система органів державної влади, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, сил цивільного захисту, оборонно-промислового комплексу України, діяльність яких перебуває під демократичним цивільним контролем і відповідно до   Конституції   та законів України за функціональним призначенням спрямована на захист національних інтересів України від загроз, а також громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки України.
          Згідно з ч. 1   ст. 19 Закону № 2469-VIII   Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.
Служба безпеки України відповідно до встановлених   ст. 24 Закону України "Про Службу безпеки України"   повноважень зобов`язана: здійснювати відповідно до законодавства профілактику правопорушень у сфері державної безпеки; брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про Службу безпеки України", її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право: подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки, у тому числі із забезпечення охорони державної таємниці.
Зі змісту рішення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення за №12031500047178 від 13.09.2022 р. про скасування посвідки на тимчасове проживання, виданої громадянину російської федерації ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) слідує, що це рішення прийнято на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку №322.
          Згідно із п.п. 4 п. 63 Порядку №322, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, зокрема, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.
Відповідно до пп. 64 Порядку, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.
Так, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стало отримання від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області листа “Щодо скасування тимчасової посвідки” від 08.09.2022 № 55/2-1928нт-вих.
          Відповідно до змісту листа, Управління в ході оперативно-службової діяльності у встановлено законом порядку, отримано інформацію стосовно інформацію стосовно громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який може вчиняти дії направлені до дестабілізацію обстановки в Україні.  Зокрема, встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1 , перебуває на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 , яка дійсна до 25.10.2022. При цьому, в ході спілкування з близькими йому особами, ОСОБА_1 виправдовує та заперечує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадський конфлікт. Також, ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акантів в соціальних мережах, при цьому ознак кримінального правопорушення дії ОСОБА_1 не містять, проте становлять потенційну загрозу громадському порядку та національній безпеці України.
Отже, як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення про скасування посвідки позивача на тимчасове перебування в Україні, послугувала виключно інформація, отримана від органів СБУ про те, що позивач близьким особам повідомив про невизнання збройної агресії РФ проти України, а також поширював інформацію проросійськового характеру в мережі Інтернет в соціальних мережах.
Позивач проти зазначеної інформації заперечує, наголошує, що відповідачем порушено його право «бути почутим» при вирішенні питання про скасування посвідки. 
При цьому, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів того, що під час прийняття рішення про скасування посвідки відповідачем вживались дії задля встановлення та з`ясування фактичних обставин, визначених в листі  УСБУ  в Дніпропетровській області.  
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що  відповідно до п.п. 4 п. 63 Порядку №322 підставою для скасування посвідки можуть слугувати виключно  дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.
Отже, на відповідача, як на орган, який приймає рішення про скасування посвідки, покладається обов`язок з`ясування чи дійсно мають місце дії іноземця, які  загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та в чому конкретно вони полягають.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач  повідомляв певним особам про те, що він спростовує факт збройної агресії РФ проти України, та вважає війну  громадянським конфліктом, також матеріали справи не містять доказів того, що позивач розповсюджував проросійську інформацію в мережі Інтернет в соціальних мережах, та яка саме ця інформація.
Водночас, відповідач, який вважає, що позивач все ж таки повідомляв особам зазначені факти, розповсюджував певні інформацію в мережі Інтернет, ні в оскаржуваному рішенні, ні в апеляційній скарзі, не зазначає яким чином такі дії ОСОБА_1  загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та в чому конкретно полягає така загроза. 
Суд наголошує, що оскільки саме на відповідача покладено визначення наявності  підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на підстав пп. 4 п. 63 Порядку № 322, саме він і повинен надавати діям позивача відповідної оцінки в контексті наведеної правової норми. Відтак, посилання Головного управління ДМС на те, що інформацією про обставини вчинення позивачем дій що становлять загрозу національній безпеці, громадському порядку має володіти лише УСБУ в Дніпропетровській області суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. 
Відповідно до ч. 2 ст. 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 62 Конституції України   закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені   законом   виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Між тим,  Європейський Суд з прав людини  у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказав, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить   закону   або загальноприйнятому значенню і є свавільним.
Відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували обставини, які покладені в основу оскаржуваного рішення - вчинення позивачем діянь, що загрожують національній безпеці України, громадському порядку в Україні, не надано суду обґрунтувань в чому конкретно полягає така загроза,  а  тому рішення ГУ ДМС в Дніпропетровській області не може бути визнане судом обґрунтованим. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України,  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 в адміністративній справі № 160/6274/23 – скасувати та прийняти нову постанову.
          Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити.
          Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №1231500047178 від 13.09.2022.
          Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 2684 грн.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена вказаному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай