ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2024 року                                                                                      Справа № 906/1423/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Мельников О.О. 
розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинянка" про ухвалення додаткової постанови за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинянка" на рішення Господарського суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року, повний текст судового рішення складено 23 листопада 2023 року по справі №906/1423/20 (суддя - Шніт А.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальського Віталія Деонізовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинянка"
про стягнення 909 020 грн 
за участю представників:
від Позивача - не з`явився;
від Відповідача - Вотава І.Л..
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Ковальський Віталій Деонізович (надалі –Позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинянка" (надалі –Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача відшкодування вартості невід`ємних поліпшень за договором оренди нерухомого майна, що належить до приватної власності від 15 листопада 2013 року в розмірі 909    020 грн.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року в справі №906/1423/20    позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача  540672 грн 74 коп,       8   110 грн 09 коп., а також судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся  з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року  в справі №906/1423/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року по справі №906/1423/20 - задоволено. Рішення Господарського суду Житомирської області від 20 листопада 2023 року по справі №906/1423/20 - скасовано.
Прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 12165 грн 13 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 13000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Ухвалою  Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 березня 2024 року прийнято до розгляду заяву Відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції. Запропонувано Позивачу у строк протягом трьох днів з дня отримання ухвали надати суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у даній справі (том 4, а.с. 22).
19 березня 2024 року на адресу  Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшли заперечення проти стягнення судових витрат на првничу допомогу, в яких Позивач вказав, що в підсистемі  "Електронний суд" відсутні заяви про ухвалення додаткового рішення.  Інформація яка міститьмся в Договорі №293/23 від 6 грудня 2023 року та Акті про надання правничої допомоги від 6 березня 2024 року, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару на переконання Позивача, не може вважатися тим розрахунком виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на правничу допомогу. 
19 березня 2024 року на адресу  Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшло клоптання про відкладення судового засідання, обгрунтоване зайнятістю в іншому, як зазначає Позивач, раніше призначеному судовому засіданні. 

В судове засідання від 21 березня 2024 року представник     Позивача  не з`явився.
Дослідивши клопотання Позивача про відкладення розгляду заяви із долученням повістки про виклик до суду в кримінальному провадженні (том 4, а.с. 26-27), колегія суду вважає такі доводи безпідставни з огляду на таке. 
Представник Позивача був присутній  в судовому засіданні від 13 березня 2024 року, в якому представник Відповідача вказав, що була подана заява про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 30000 грн, на що в судовому засіданні було заявлено, що ухвалою апеляційного господарськогоь суду  буде призначено засідання щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення по розгляду заяви Відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу. 
Окрім того, стосовно доводів зазначених у клопотанні Позивача про те, що справа № 3278/1511/23 призначена раніше справи №906/1423/20, то колегія суду зауважує, що в повістці про виклик до суду в кримінальному провадженні зазначено дату документа - 18 березня 2024 року, а ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду датована 14 березням 2024 року, а відтак представник Позивача ще 14 березня 2024 року був обізнаний про дату  судового засідання по розгляду заяви Відповідача про стягненя судових витрат.
 Водночас, в силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.
Зі змісту ухвали від 14 березня 2024 року вбачається, що суд апеляційної інстанції повідомив сторін про дату, час та місце розгляду заяви.
Водночас, в силу дії частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Зважаючи на визначений частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України процесуальний строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, клопотання Відповідача про відкладення розгляду заяви підлягає відхиленню адже воно призведе до порушення визначеного процесом строку. Відтак  колегія апеляційного господарського суду вважає можливим розглянути питання щодо винесення додаткової постанови без участі    Позивача.
В судовому засіданні від 21 березня 2024 року,  представник Відповідача підтримав подану ним заяву про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції та просив заяву задоволити, стягнути з Позивача на користь Відповідача 30000 грн витрат на професійну привничу допомогу.
Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи та розглянувши заяву Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції та заперечення Позивача щодо їх стягнення, колегія суддів вважає подану заяву такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
За положеннями частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:                          розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частиною 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
В силу дії статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":       гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру,       погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»       як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Даний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:       попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з       детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу дії частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:  розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу    України визначає, що разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу     України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;       ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу   України визначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок наведно і в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява                         № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:       у разі задоволення позову - на відповідача;       у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою     статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:    чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;       чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;     поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;      дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 30000 грн представником Відповідача подано копії договору про надання правничої допомоги №293/23 від 6 грудня 2023 року, акт про надання  правничої допомоги від 6 березня 2024 року (том 4, а.с. 7-8).
Дослідивши зміст  договору про надання правничої допомоги №293/23 від 6 грудня 2023 року вбачається, що відповідно до даного договору об`єднання приймає на себе доручення Відповідача про надання останньому правничої допомоги у справі № 906/1423/20 за позовом Позивача до Відповідача про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень за договором оренди нерухомого майна, що належить до приватної власності від 15 листопада 2013 року в розмірі 909020 грн, а Відповідач зобов`язався сплатити Об`єднаю гонорар за надану правничу допомогу, а також у випадку необхідності - фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору. 
Правнича допомога передбачена пункті 1.1 договору №293/23 включає в себе: правовий аналіз документів, надання юридичних консультацій, підготовку проекту відзиву на позовну заяву, заперечення та інших процесуальних документів, представництво інтересів Клієнта в Північно-західному апеляційному господарському суді.
Дослідивши зміст пункту 2.2 договору про надання правничої допомоги №293/23 від 6 грудня 2023 року (том 4, а.с. 7) суд апеляційної інстанції констатує, що розмір гонорару за правничу допомогу передбачену даним Договором становить фіксовану суму – 30000 грн.
Колегія суду зазначає, що доводи Позивача наведені в запереченнях проти стягненя судових витрат, щодо вісутності детального опису робіт, спростовуються тим, що з акту про надання правничої допомоги від 6 березня 2024 року вбачається, що адвокатське об`єднання «Удовиченко і партнери» надало, а  Відповідач отримав правничу допомогу  наступного характеру:  правовий аналіз рішення Господарського суду Житомирської області у справі № 906/1423/20 від 20 листопада 2023 року з урахуванням правових позицій Верховного Суду у  подібних правовідносинах; надання юридичних консультацій щодо порядку, умов та строків оскарження рішення  Господарського суду Житомирської області у справі № 906/1423/20 від 20 листопада 2023 року; підготовка проекту апеляційної скарги на рішення Господарського суду  Житомирської області від 20 листопада 2023 року в справі № 906/1423/20 за позовом Позивача до Відповідача про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень за  договором оренди нерухомого майна, що належить до приватної власності від  15 листопада 2013 року в розмірі 909020 грн та заяви про усунення недоліків апеляційної скарги; представництво інтересів Відповідача у судовому засіданні в Північно-західному апеляційному господарському суді (яке має відбутись 13 березня 2024 року). Загальна вартість наданої правничої допомоги, яка вказана в даному акті становить фіксовану суму 30 000 гривень.
Водночас, зважаючи на втановлення в пункті 2.2 Договору про надання правничої допомоги №293/23 від 6 грудня 2023 року, фіксованогосуми гонорару, а саме  30000 грн, то колегія суду наголошує, що відповідно до правової позиції, наведеної в постанові  Великої Палати Верховного Суду  від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21, такий детальний опис робіт не потрібний.
При цьому апеляційний господарський суд наголошує, що про визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі     статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні "Лавентс проти Латвії" (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом і у постанові від 30 січня 2023 року у справі №910/7032/17.
Відтак, всі роботи котрі вчинені на підставі договору про надання правничої допомови, окрім пункту 4 (участь в судовому засіданні), зводилися саме до робіт пов`язаних із написанням апеляційної скарги.
Частиною 4 статті 129 Господарського  процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При оцінці витрат на професійну допомогу адвоката в апеляційному господарському суді колегія суду бере до уваги те, що: за розгляд в суді першої інстанції (де сторонами збираються та подаються докази на підтвердження своєї позиції щодо спору, окрім іншої роботи котра проводиться в судах першої та апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції у прийнятій постанові стягнув суму 13000 грн; правнича допомога надана в суді апеляційної інстанції не перевищує її обсяг наданий в суді першої інстанції; дана справа не підлягає касаційному провадженню з огляду на суму позову.
Отже виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу розумності судових витрат, враховуючи вищезазначене та всі аспекти і складність даної справи, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 щодо можливості зменшення фіксованохї суми гонорару, враховуючи заперечення Позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, та зважаючи на задоволення апеляційної скарги Відповідача, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з Позивача на користь Відповідача 13000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. В задоволенні решти судових витрат на правничу допомогу апеляційний господарський суд відмовляє.       
Керуючись статтями      126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд 

                        ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинянка" (Вотава І.О.) щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції - задоволити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ковальського Віталія Деонізовича (РНОККП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинянка" (ЄДРПОУ 13554763, вул. Житомирська, 110, м. Звягель, Житомирська область, 11703) - 13000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.
3. Господарському суду Житомирської області видати відповідний наказ.
4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Додаткову постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          6. Справу №906/1423/20 повернути Господарському суду Житомирської області.
Повний текст додаткової постанови виготовлено 26 березня 2024 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.