УХВАЛА
 
29 січня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 521/2933/21
провадження № 61-462ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси 
від 14 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 
до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової 
та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової 
та моральної шкоди.
 
Позов мотивований тим, що позивачка проживала в квартирі 
АДРЕСА_1 . В 2016 році разом з чоловіком вони придбали в цьому ж дворі квартиру АДРЕСА_2 , де і проживають по теперішній час разом з дітьми. Вказувала, що навпроти її квартири розташоване підсобне приміщення, загальною площею 10,2 кв. м, яке раніше було суспільним туалетом, являло собою приміщення з ракушняку, вкрите покрівлею-шифером, однак вже давно 
не використовувалося за призначенням.

ЇЇ мати, яка продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_3 , користувалася вказаним приміщенням понад 15 років на підставі договору, який вона укладала з ЖКС, сплачувала за нього кошти, зберігала там свої речі, потім і вона стала зберігати там речі. Жоден із сусідів не претендував на вказане приміщення і не заперечував, 
щоб вона та її мати ним користувались.
 
У 2018 році вона зробила ремонт квартири через вимушену реконструкцію 
та її аварійність, виготовила новий технічний паспорт, в якому підсобне приміщення площею 10,2 кв. м вже вказане як складова квартири АДРЕСА_2 . Тоді 
ж, з метою запобігання складанню сміття у приміщенні, вона зробила в ньому металеві двері і воно стало закриватися. За вказане приміщення вона сплачує кошти. Право власності на це підсобне приміщення підтверджується витягом 
з Державного реєстру речових прав на майно, технічним паспортом, 
де приміщення зазначено як підсобне приміщення площею 10,2 кв. м.
 
У період проведення ремонту та після нього між сім`єю позивачки та сім`єю ОСОБА_4 , її чоловіком, матір`ю та батьком почались суперечки з приводу спірного приміщення і 16 березня 2019 року ОСОБА_1 почала вимагати його звільнення позивачкою, інакше мешканці квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , самі зламають двері, тому було викликано поліцію. Співробітникам поліції, які приїхали на виклик, було пред`явлено всі наявні у неї документи на право власності, після чого вони роз`яснили сусідам, що їх дії незаконні.
 
Однак 19 березня 2019 року, вийшовши на подвір`я, позивачка побачила біля дверей свого підсобного приміщення ОСОБА_7 , незнайомих чоловіків 
зі столярним приладом, ОСОБА_4 , її матір ОСОБА_8 , ОСОБА_1 і ще одного чоловіка, який представився адвокатом ОСОБА_4., і ОСОБА_4 почала говорити незнайомому чоловіку «Давай пиляй їх, зрізай двері», маючи на увазі залізні двері підсобного приміщення, але отримала відмову від вчинення таких дій, однак такі незаконні дії почали вчиняти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . 
 
Оскільки протиправні дії сусідів не припинялися позивачка викликала наряд поліції, написала заяву про скоєне правопорушення, дала пояснення співробітникам та надала всі наявні документи на вказане підсобне приміщення.
 
23 березня 2019 року та 07 квітня 2019 року відповідачі продовжили незаконні 
дії щодо зниження її майна. 
 
За вказаними фактами вона неодноразово зверталась із заявами до поліції, відповідну заяву було внесена до Єдиного реєстру досудового розслідування
за № 12019160470001198 від 10 квітня 2019 року, за статтею 356 КК України 
та розпочато досудове розслідування. У ході досудового розслідування слідчим була призначена і проведена судова будівельно-технічна експертиза, за висновком якої встановлено, що є пошкодження підсобного приміщення квартири 
АДРЕСА_7 .
 
У зв`язку з тим, що сума виявленої майнової шкоди не відноситься до значної, тому не може складати об`єктивну сторону злочину, передбаченого статтею 356 КК України, проте вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, дізнавачем було винесено постанову про закриття кримінального провадження.
 
Згідно з висновком «Договірна ціна на будівництво Капітальний ремонт, а саме «відновлювальні роботи підсобного приміщення (сараю) квартири 
АДРЕСА_7 », що здійснюється в 2021 році, складає 
48 667 грн.
 
Посилаючись на те, що незаконними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 їй та її сім`ї були спричинені матеріальні збитки на суму 
48 667,00 грн, а також спричинена глибока психологічна травма та моральні страждання, які, на її погляд, мають підлягати грошовій оцінці в сумі 
50 000,00 грн, винні особи за свої дії не вибачилась, жодним чином не розкаялись 
і відповідно завдану шкоду їй не відшкодували, позивачка просила стягнути 
з відповідачів в рівних частках матеріальну шкоду в розмірі 48 667,00 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 гривень, а всього стягнути 118 667 грн.
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рівних частинах матеріальну шкоду в розмірі 48 667,00 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
В решті позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:
 
«Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі по 24 333,50 грн з кожного та моральну шкоду 
по 2 500 грн з кожного».
 
В іншій частині рішенні суду залишено без змін.
 
Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу по 10 000 грн з кожного.
 
03 січня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою 
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року 
та постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року в указаній справі, в якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами  попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 28 листопада 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складу суду.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі 
№ 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України
Відповідно до частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах 
про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, 
чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.
 
Ціна позову в цій справі становить 118 667,00 грн, що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Зокрема у касаційній скарзі міститься посилання на те, що справа має виняткове значення для заявниці.
 
Такі доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
 
Враховуючи, що ціна позову у цій справі становить 118 667,00 грн, доводи щодо виняткового значення справи для заявника не є достатньо обґрунтованими.
 
Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, 
що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи 
для учасника можна оцінити тільки з урахуванням ним особистої оцінки справи. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у скарзі.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, а також 
не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно 
до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Касаційний перегляд судових рішень є екстраординарним, тобто таким, 
що не відбувається у кожній справі.
 
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № Я (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію 
та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами 
у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, 
яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду 
не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенції) до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес 
де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), §37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), §32, від 02 листопада 2006 року, № 29182/03, «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) §29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).
 
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справах «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; «Козліца проти Хорватії», § 33; «Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №2611/07 та §54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), §48, від 02 жовтня 
2012 року, № 32299/08).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) 
у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав 
для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, 
що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, 
яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська