УХВАЛА
 
19 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 753/24578/21
провадження № 51-872 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів:                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 на вирок Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Дарницького районного суду від 29 березня 2023 року, дії ОСОБА_5 перекваліфіковані з ч. 2 ст. 289 на ч. 1 ст. 191 КК України та за цим кримінальним правопорушенням визнано винуватим і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року ухвалено виконувати самостійно.
Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу та просив вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на трок 5 років.
За результатами апеляційного розгляду, вироком Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, а вирок суду першої інстанції, в частині кваліфікації дій засудженого та покарання, скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вироку апеляційного суду у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на таке.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені в ч. 1 ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої вимоги.
Так, у касаційній скарзі прокурор, посилаючись, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню та, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду в частині застосування до засудженого ст. 75 КК України, прокурор, зокрема, зазначає, що засуджений, на її думку, не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а може бути суб`єктом іншого злочину проти власності.
Проте, обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор не зазначає, суб`єктом якого, на її думку, злочину засуджений може бути та які саме обставини були не перевірені судом апеляційної інстанції при ухвалені вироку, що мають істотне значення для кримінального провадження й необхідні для правової оцінки дій ОСОБА_5 . 
Також, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та, вказуючи, що вирок апеляційного суду, на думку прокурора, не відповідає, зокрема, вимогам статей 373, 374, 420 КПК України, скаржник належним чином не обґрунтовує, як зазначені нею порушення вплинули на законність та обґрунтованість прийнятого судом апеляційної інстанції рішення, постановленогоу наслідок необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, яке було інкриміноване органом досудового розслідування, внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Отже, відсутність у скарзі належного обґрунтування вимог щодо скасування вироку апеляційного суду з підстав порушення судом статей 373, 374, 420 КПК України, враховуючи, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, встановивши десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
При повторному зверненні до суду касаційної інстанції прокурором має бути підтверджено, що не пропущено цей строк.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 на вирок Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху, надавши скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                ОСОБА_6