ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року 
м. Київ

справа № 380/2444/22
адміністративне провадження № К/990/33114/22  
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Тацій Л.В.,  Стеценка С.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №380/2444/22
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року (колегія суддів у складі головуючого судді Онишкевича Т.В., суддів Сеника Р.П., Носа С.П.) у справі №380/2444/22 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.  У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області (далі - ГУ ПФУ) щодо непроведення з 01 грудня 2020 року по 01 листопада 2021 року поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області здійснити виплату позивачу пенсії за період з 01 грудня 2020 року по 01 листопада 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 у державі Португалія (місце фактичного проживання позивача) зміг подати до ГУ ПФУ у Львівській області документи для поновлення виплати пенсії лише 07  жовтня 2021 року. Після подання позивачем документів для поновлення пенсії виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії з моменту її призупинення, а не з моменту подання таких документів. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.  Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не отримав своєчасно суми пенсії з власної вини (не подав відповідних документів для продовження виплати пенсії), а не з вини пенсійного органу, то відповідно до вимог частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він має право на виплату пенсії за минулий час в межах трирічного строку до дня звернення за отриманням пенсії.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року та прийнято нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про призупинення виплати пенсії позивачу, ГУ ПФУ діяло у межах наданих повноважень та чинних нормативно-правових актів з питань пенсійного забезпечення.
Оскільки пенсія позивачу за період з 01 грудня 2020 року по 01 листопада 2021 року не нараховувалась, суд першої інстанції безпідставно при вирішенні спору послався на частину першу статті 46 Закону №1058-VI, відповідно до якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.  Не погодившись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №380/2444/22 та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року.
Як підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказує пункт 1 частини четвертої та підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Скаржник зазначає, що оскаржувана постанова прийнята в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року по справі №815/1226/18.
Верховний Суд у постановах, зокрема, від 15 липня 2022 року по справі №420/2508/21, від 18 травня 2022 року по справі №160/5259/20 зазначив про те, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 листопада 2022  року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №380/2444/22.
Відповідач відзиву на касаційну скаргу до суду не надав.
4. Верховний Суд ухвалою від 29 січня 2024 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу та призначив до розгляду в порядку письмового провадження з 30 січня 2024 року.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. З 05 червня 2000 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Позивач проживає у Португалії в м. Албергарія-а-Веля, що підтверджується свідоцтвом від 23 листопада 2020 року №570/4-636.
Згідно з довіреністю №570/4-634 від 23 листопада 2020 року, посвідченою Ковалем А.В., Консулом України в м. Порту, ОСОБА_1 уповноважив Альохіну І.І. бути його представником у банківських установах України з питання отримання (впродовж року) належної йому пенсії.
ГУ ПФУ скерувало на адресу місця реєстрації позивача лист від 09 листопада 2020 року №1300-0202-8/90955 про надання особисто для продовження виплати пенсії копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, оригіналів цих документів та заяви. Одночасно позивача повідомлено, що у разі ненадання документів виплата пенсії буде призупинена з 01 грудня 2020  року до з`ясування обставин.
Згідно з листом ГУ ПФУ від 20 грудня 2021 року №1300-5902-8/117144 ОСОБА_1 відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в установах банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1998 року №1596, призупинено виплату пенсії з 01 грудня 2020 року, оскільки ним не подано заяви для продовження виплати пенсії.
Позивач стверджує, що у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 у державі Португалія він зміг подати до ГУ ПФУ документи для поновлення виплати пенсії лише 07 жовтня 2021 року.
Відповідно до листа ГУ ПФУ від 20 грудня 2021 року №1300-5902-8/117144 виплата пенсії позивачу поновлена з 01 листопада 2021 року.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення з 01  грудня 2020 року по 01 листопада 2021 року виплати пенсії, звернувся до суду з цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
6.  Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
7. Враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС дійшла таких висновків.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу пенсії за період з 01 грудня 2020 року по 01 листопада 2021 року.
Тобто, право позивача на поновлення виплати пенсії не є спірним питанням в межах спірних правовідносин. Спірним є саме час, з якого позивачу повинна здійснюватися виплата поновленої пенсії.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі визначає Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Згідно із частиною першою статті 11 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до частин першої, другої статті 52 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.
Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.
Статтею 62 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 12 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Згідно зі статтею 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 
3) у разі смерті пенсіонера; 
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 
5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 49 Закону №1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
8. Таким чином, пенсіонер, виплата пенсії якому була припинена, а потім поновлена, має право на виплату нарахованих, але не отриманих своєчасно з власної вини сум пенсій за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в установах банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1998 року №1596  (далі по тексту - Порядок №1596), у зв`язку з неподанням нової заяви про виплату пенсії, що зумовлено неотриманням суми пенсії з його поточного рахунку більше як один рік, або одержанням за довіреністю більш як один рік.
Пунктом 16 Порядку №1596 передбачено, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.
У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через призначеного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.
10. Колегія суддів КАС ВС звертає увагу, що вказана правова норма передбачає припинення перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку, а не зупинення нарахування пенсії взагалі.
У постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок згідно з яким пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни. В той же час якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.
У межах спірних правовідносин, позивач не отримав своєчасно суми пенсії з власної вини (не подав відповідних документів для продовження виплати пенсії), тому відповідно до вимог частини першої статті 46 Закону №1058-IV він має право на виплату пенсії за минулий час в межах трирічного строку до дня звернення за отриманням пенсії.
11. Колегія суддів КАС ВС погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу положень частини першої статті 46 Закону №1058-IV ОСОБА_1 має право на виплату пенсії за минулий період, у даному випадку, з часу її призупинення - 01 грудня 2020 року по дату поновлення такої виплати - 01 листопада 2021 року, оскільки з новою заявою про виплату пенсії позивач звернувся до пенсійного органу менш як за три роки після її призупинення.
У пунктах 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права при ухваленні судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 КАС України межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
12. Таким чином, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження у ході розгляду цієї справи, тому касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року скасувати.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року по справі №380/2444/22 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                     Стрелець Т.Г.
Судді                                                                                                               Стеценко С.Г.
                                                                                                              Тацій Л.В.