КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 382/1411/21                                                                                 Головуючий у суді І інстанції: Кисіль О.А.
провадження №22-ц/824/6704/2024                                                        Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 березня 2024 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., 
секретар судового засідання: Максимук Л.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шевченка Антона Олександровича, який діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, відповідно до вимог якого просив в рахунок погашення заборгованості з відповідача за кредитним договором №K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року в розмірі 3455848,03 грн звернути стягнення на будинок загальною площею 80,50, житловою площею 56,10 та земельну ділянку, на якій розташований будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Виселети відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позов обгрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року ОСОБА_1 06.03.2008 року отримав кредит у розмірі 300000,00 грн зі сплатою відсотків за користувашія кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.03.2023 року.
Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів.
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.09.2021 року має заборгованість - 3455848,03 грн, яка складається з наступного: 295162,45 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 796742,23 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2363943,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 06.03.2008 року уклали договір іпотеки № K3JWGI0000004831. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме:будинок загальною площею 80,50, житлова площа 56,10, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 430000 грн 00 коп..
У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу - зазначеного у договорі іпотеки.
Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про добровільне звільнення будинку, яка була проігнорована.
09.11.2022 року від представника позивача на електронну адресу суду та 21.11.2022 року на адресу суду поштовим відправленням надійшла уточнена позовна заява відповідно до вимог якої просив в рахунок погашення заборгованості з відповідача за кредитним договором №K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року в розмірі 1075869,37 грн (295162,45 грн - заборгованість за кредитом, 123038,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 657668,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на будинок загальною площею 80,50, житловою площею 56,10 та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Виселети відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 110-131, 137-148 том 1).
30.03.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява відповідно до вимог якої просив в рахунок погашення заборгованості з відповідача за кредитним договором №K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року в розмірі 1075869,37 грн. (295162,45 грн. - заборгованість за кредитом, 123038,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 657668,35 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на будинок загальною площею 80,50, житловою площею 56,10 та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Виселети відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 171-183 том 1).
01.06.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до вимог якої просив в рахунок погашення заборгованості з відповідача за кредитним договором №K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року в розмірі 1075869,37 грн (295162,45 грн - заборгованість за кредитом, 123038,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 657668,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на будинок загальною площею 80,50, житловою площею 56,10 та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Виселети відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 196-238 том 1).
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні позову.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Шевченко А.О., який діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, який просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат.
Доводи апеляційної скарги щодо виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 вересня 2011 року у справі № 2-665/11 обгрунтовані тим, що 19.07.2011 року Банком на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 25.08.2009 року у справі № 22Ц-2858/09, здійснено перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів за весь період користування цим кредитом відповідно до умов Договору про іпотечний кредит № K3JWG100000048361 від 06.03.2008 року. Банк 19.07.2011 року здійснив перерахунок заборгованості та зменшив борг позичальника на загальну суму 129 852 грн 48 коп., тому представник скаржника вважає, що рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 вересня 2011 року у справі № 2-665/11 є виконаним.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині розміру заборгованості, вказував на те, що позичальник фактично погашав кредит лише протягом року з 07.04.2008 року по 17.04.2009 року, а погашення заборгованості здійснювалось щомісячними платежами, з яких на початку користування кредитом в більшому розмірі сплачується відсотки та в меншому розмірі - тіло кредиту, а наприкінці користування кредитом - навпаки, тому тіло кредиту залишалось майже не погашеним.
Банк з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом станом на 04.11.2022 року в сумі 1 075 869,37 грн (яка складаєтьсяз 295 162,45 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 123 038,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 657 668,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором).
Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції повинен був у випадку незгоди з наданим позивачем розрахунком заборгованості навести у рішенні свій розрахунок, оскільки це його процесуальний обов`язок.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що представник апелянта не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в позовних вимог не вказано вартості майна, що є предметом іпотеки, як і не вказано початкової ціни, при цьому у позовних вимогах йдеться про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, проте не вказано у межах якої процедиру.
З огляду на це представник апелянта зазначає, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішення суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Тому представник апелянта вважає, що визначення вартості предмета іпотеки під час розгляду справи не має необхідності, оскільки вона повинна визначатись в подальшому під час виконання рішення суду.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги стосовно наявності рішення суду про відмову у зверненні стягненні на предмет іпотеки вказував на те, що у справі № 22Ц-2858/09 Банк звертався з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі покупцеві у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Натомість в даній справі, банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах у відповідності до ст.ст. 41-47 Закону України «Про іпотеку». Тому представник апелянта вважає, що Банк не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб передбачений законом (шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказував також на те, що наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, який визнаного таким, що  не підлягає виконанню не впливає на розгляд справи.
02 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Коваль Лариси Миколаївни, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 22 вересня 2011 року у справі № 2-665/11 було визнано неправомірним та таким що порушує права ОСОБА_1 , як споживача, необгрунтоване збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, здійснене банком протягом всього терміну користування кредитом за договором про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року. Зобов`язано ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів за весь період користування ним кредитом відповідно до умов Договору про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року. Визнано неправомірним ненадання банком інформації щодо зміни умов та порядку виконання Договору про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року, які в односторонньому порядку застосовувалися банком. Проте, в матеріалах справи не міститься даних виконання даного рішення, а декілька розрахунків заборгованості станом на 13.09.2021 року та на 04.11.2022 року з яких не вбачається виконання вище зазначених вимог рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 вересня 2011 року, та не можливо з даних розрахунків встановити дійсну заборгованість за договором про іпотечний кредит та вартість іпотечного майна, оскільки згідно п.1.4 договору іпотеки не надано відповідної оцінки предмету іпотеки, тому з огляду на викладене суд першої інстанції вважав, що неможливо встановити чи сума заборгованості за кредитом та вартість іпотечного майна є співмірними. Також з огляду на неповність розрахунку неможливо встановити перебіг позовної давності.
Висновки суду першої інстанції обгрунтовані також тим, що 09 червня 2009 року Яготинським районним судом Київської області було розглянуто справу за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно. Предметом позову банку стало звернення стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку. Відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 25.08.2009 року, рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 червня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відповідно до якого відмовлено в задоволенні позову закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що умовами договору про іпотечний кредит погоджено кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі не пізніше 06 березня 2023 року.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 06.03.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №K3JWGI0000004831, за яким банк надав відповідачу кредит на суму 300 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 06.03.2023 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року станом на 13.09.2021 року заборгованість складає - 3455848,03 грн, яка складається з наступного: 295162,45 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -796742,23 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;- 2363943,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с. 9-11 том 1).
Представниками банку на адресу відповідача 04.10.2021 року було направлено досудову вимогу про добровільне звільнення будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 208-209 том 1).
Відповідно до укладеного договору № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року ОСОБА_1 06.03.2008 року отримав кредит у розмірі 300 000 грн зі сплатою відсотків за користувашія кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.03.2023 року. (а.с. 12-15 т. 1).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 06.03.2008 року уклали договір іпотеки № K3JWGI0000004831. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 80,50, житлова площа 56,10, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Оціночна вартість предмету іпотеки складає 430 000 грн 00 коп. (а.с. 16-19, 214-218, том 1).
Згідно довідки від Яготинської міської ради про надання інформації про зареєстроване місце проживання наданої на виконання ухвали суду від 22.11.2021 року вбачається, що згідно з даними картотеки реєстраційного обліку та реєстру територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1 - зареєстровані особи відсутні (а.с. 37 том 1).
09 червня 2009 року Яготинським районним судом Київської області було розглянуто справу за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно. Предметом позову банку стало звернення стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку. Відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 25.08.2009 року, рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 червня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно (а.с. 52-53 том 1).
22 вересня 2011 року у справі № 2-665/11 Яготинським районним судом Київської області було ухвалено рішення, відповідно до якого, визнано неправомірним та таким що порушує права ОСОБА_1 , як споживача, необгрунтоване збільшення розміру процентної ставки за користування Кредитом, здійснене банком протягом всього терміну користування кредитом за Договором про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів за весь період користування ним кредитом відповідно до умов Договору про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року. Визнано неправомірним ненадання банком інформації щодо зміни умов та порядку виконання Договору про іпотечний кредит № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року, які в односторонньому порядку застосовувалися банком.» (а.с. 54-57 том 1).
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.10.2012 року залишено в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2012 року, у справі № 2/0417/3000/2012 яким відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 (а.с. 58-59 том 1).
Відповідно до ухвали Яготинського районного суду Київської області від 14.08.2013 року у справі № 382/842/13-ц провадження у справі було закрито, у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2012 року, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвала набрала законної сили 19.08.2013 року (а.с. 60 том 1).
Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 20.07.2020 року у справі № 382/1768/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Яготинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, даний позов задоволено частково виконавчий напис, учинений 06.11.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за реєстровим номером 2044, за Договором іпотеки від 06.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та відповідачем АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі з 3032053 грн 90 коп. за рахунок коштів, отриманих від реалізації переданого в іпотеку нерухомого майна визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 61-65 том 1).
У відповіді на вимогу за № 30.1.0.0/2 - 999 від 04.10.2021 року ОСОБА_1 повідомляє банк, що не визнає визначений банком розмір заборгованості за кредитним договором №K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року, вважає, що банк своїми неправомірними діями з безпідставного збільшення у лютому 2009 року відсоткової ставки створив боржнику перешкоди у подальшому виконанні договору, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законну силу та не виконуються банком (а.с. 67-70 том 1).
Згідно розрахунку заборгованості станом на 04.11.2022 року заборгованість за кредитом становить 1075869,37 грн, що складається з 295162,45 грн - заборгованість за кредитом, 123038,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 657668,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.124-126, 140-141, 174-175 том 1). З розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка зазначена у розмірі 15%, як визначено у п. 1 кредитного договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 13.09.2021 року заборгованість за договором складає 1075869,37 грн (295162,45 грн - заборгованість за кредитом, 123038,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 657668,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) (а.с.199-200, 207 том 1).
Згідно довідки від Яготинської міської ради про надання інформації про зареєстроване місце проживання наданої на виконання ухвали суду від 07.03.2023 року вбачається, що згідно з даними картотеки реєстраційного обліку та реєстру територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1 - зареєстровані особи відсутні (а.с.186 том 1).
12 березня 2024 року до апеляційного суду надійшла довідка АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої банком повідомлено про те, що рішення Яготинського районного суду Київської області у справі № 2-665/09 АТ КБ «ПриватБанк» виконано в добровільному порядку на підставі службової записки № Э.65.0.0.0/3-2192 від 11.07.2011 «Про перерахунок відсоткової ставки за рішенням суду по активу ОСОБА_1 », згідно якої додатково враховано рішення суду Апеляційного суду Київської області у справі № 22ц-2858/09 та було відповідно здійснено перерахунок заборгованості за відсотковою ставкою, визначеною кредитним договором.
Також банком повідомлено, що 19.07.2011 року банк здійснив перерахунок заборгованості та зменшив борг ОСОБА_1 на загальну суму 129 852 грн 48 коп., а тому рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 вересня 2011 року у справі № 2-665/09 є виконаним. В примусовому порядку вказане рішення суду до виконання не пред`являлось.
Верховний Суд у справі № 204/2217/16-ц, № 367/786/17, № 723/602/17, дійшов такого правового висновку: «належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».
Отже суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду щодо можливості самостійної перевірки судом розміру заборгованості. Не переконався та не перевірив розрахунок заборгованості наданий позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, який відповідає вимогам закону. В зазначеному розрахунку відсоткова ставка зазначена у розмірі 15% у відповідності до вимог кредитного договору. У зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про не виконання позивачем рішення суду за 2011 рік та про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд прийшов до висновку про вірність нарахувань по тілу кредиту та відсотках.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки враховуючи, що позичальник не виконав взяті на себе обов`язки з повернення кредиту та сплати процентів належним чином, у нього утворилась заборгованість, в рахунок погашення якої банк має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Встановлено, враховуючи подану позивачем уточнену позовну заяву, останній просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року в розмірі 1075869,37 грн (295162,45 грн - заборгованість за кредитом, 123038,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 657668,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на будинок загальною площею 80,50, житловою площею 56,10 та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з розміром заборгованості, в рахунок погашення якої має бути звернено стягнення на предмет іпотеки у частині нарахування пені, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення розміру неустойки за рішенням суду можливе за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).
Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 61-1120цс15 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс19).
Зі змісту наведеного вище вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Звертаючи увагу на ту обставину, що обрахований позивачем розмір пені (з урахуванням уточнених позовних вимог) - 657 668,35 грн значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, яку вимагає стягнути позивач з відповідача, до основної суми заборгованості, а саме у розмірі 295 162,45 грн та часткового задоволення позову в цій частині.
Ступінь такого зменшення пені (неустойки) суд апеляційної інстанції вважає пропорційним, розумним та справедливим, який відповідає завданню цивільного судочинства і не порушуватиме права позивача на отримання передбаченого законом штрафу за прострочення виконання зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту.
Одночасно, даний підхід ґрунтується на сталій судовій практиці судів, в тому числі Верховного Суду, які розглядаючи аналогічні справи, зменшували обсяг пені фактично до розміру 100 % від боргового зобов'язання. Зокрема, у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 761/46145/16-ц, від 1 жовтня 2018 року у справі № 761/42169/16-ц, Верховний Суд встановив, що стягнення судом пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі вкладу є обґрунтованим та прийнятним.
Щодо позовних вимог про виселення колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 відповідач не зареєстрований (а.с. 37 том 1). Крім того, відповідачем у справі є лише ОСОБА_1 , тоді як банк заявив вимоги про виселення та зняття з реєстрації всіх мешканців будинку, не конкретизувавши таких осіб та не залучивши їх до участі у справі.
В суді апеляційної інстанції відповідач повідомив, що він не проживає у спірному будинку.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовна вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачем.
При вирішенні даного спору, суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст.ст. 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився із заявленими позовними вимогами та характером спірних правовідносин, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Шевченка Антона Олександровича, який діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № K3JWGI0000004831 від 06.03.2008 року розмірі 295162,45 грн - заборгованість за кредитом, 123038,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 295162,45 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, звернути стягнення на будинок загальною площею 80,50 кв.м., житловою площею 56,10 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Реквізити сторін:
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ: 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.
Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст постанови складено «15» березня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Д.Р. Гаращенко

                                                                                                 В.І. Олійник