УХВАЛА

11 березня 2024 року 
м. Київ

справа №320/14843/23
адміністративне провадження №П/990/201/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А., Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів у названому складі від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій,
УСТАНОВИВ:
11 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Верховної Ради України, в якому просив визнати протиправним направлення Апаратом Верховної Ради України до Секретаріату Кабінету Міністрів України його заяви до: Верховної Ради України; Голови Верховної Ради України; Комітету Верховної Ради України з питань правової політики; Комітету Верховної Ради України з питань інтеграції України до Європейського Союзу; Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій України, національних меншин і міжнаціональних відносин.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року справу №320/14843/23 передано на розгляд до Верховного Суду як суду першої інстанції на підставі пункту 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 320/14843/23 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 вересня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2024 року скасовано ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 вересня 2023 року, а справу №320/14843/23 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 04 березня 2024 року. Сторонам встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, а також заперечень проти відповіді на відзив.
04 березня 2024 року розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 08 квітня 2024 року.
08 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява позивача, у якій він заявив відвід колегії Касаційного адміністративного суду у складі суддів: Загороднюка А.Г., Білак М.В., Соколова В.М., Губської О.А., Єресько Л.О. Просив матеріали адміністративної справи №320/14843/23 передати до канцелярії суду для визначення іншої колегії суддів у порядку, встановленому статтями 31, 33 КАС України та врахувати практику місцевих судів з розгляду цього питання.
Наведені позивачем мотиви зводяться до того, що колегія у складі цих суддів вже висловила думку щодо недотримання позивачем вимог, передбачених статтею 160 КАС України, під час пред`явлення позову до суду, і ці недоліки ним не було усунуто. На переконання позивача, вказані обставини можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів, тому вони підлягають відводу на підставі пункту 4 частини першої статті 36, частини другої статті 39 КАС України.
Обговоривши наведені заявником мотиви, колегія суддів вважає, що заява про відвід є необґрунтованою з огляду на таке.
Частини перша, друга, третя статті 39 КАС України передбачають, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Згідно з положеннями частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.
Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї самої статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надані докази іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розгляді конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Тому коли сторони стверджують про те, що судді недостатньо об`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
Разом із цим, важливо наголосити на тому, що за правилами частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
У розглядуваному випадку обставини, які, на переконання заявника, можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів виявляються в тому, що судова колегія у складі суддів: Загороднюка А.Г., Білак М.В., Соколова В.М., Губської О.А., Єресько Л.О. в ухвалі від 27 вересня 2023 року в цій же справі висловила думку щодо недотримання позивачем вимог, передбачених статтею 160 КАС України, під час пред`явлення позову до суду, і ці недоліки ним не було усунуто. Із цих міркувань позивач вважає, що судді у названому складі підлягають відводу на підставі пункту 4 частини першої статті 36, частини другої статті 39 КАС України.
Верховний Суд зауважує, що за своєю суттю наведені заявником мотиви зводяться до незгоди з процесуальним судовим рішенням. При цьому, позивач скористався правом на апеляційне оскарження ухвали від 27 вересня 2023 року, за результатом чого Велика Палата Верховного Суду цю ухвалу скасувала, а справу направила до суду першої інстанції для продовження розгляду. Отже, стверджувані заявником недоліки було усунуто процесуальним шляхом.
На думку колегії суддів, зазначені в заяві про відвід мотиви самі собою не здатні викликати обґрунтованого сумніву в об`єктивності та неупередженості відповідного складу суду, оскільки немає доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості такої судової колегії як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.
Беручи до уваги викладене, Верховний Суд визнає необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів у складі: Загороднюка А.Г., Білак М.В., Губської О.А., Єресько Л.О. Соколова В.М. від розгляду справи №320/14843/23.
За правилом частини четвертої статті 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Керуючись положеннями статей 36, 39, 40 КАС України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ
Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А.Г., Білак М.В., Губської О.А., Єресько Л.О. Соколова В.М. від розгляду справи №320/14843/23 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій.
Передати заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у названому складі від розгляду справи №320/14843/23 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду питання про відвід.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач судді	А.Г. Загороднюк М.В. Білак  О.А. Губська Л.О. Єресько В.М. Соколов