ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 р. 	Справа № 520/4726/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В.  по справі № 520/4726/22
за позовом               ОСОБА_1  
до              Сахновщинської селищної ради                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
В червні 2022 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Сахновщинської селищної ради (далі – відповідач, сільрада), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Сахновщинської селищної ради від 28.01.2022 за № 1957-VІІІ;
- зобов`язати відповідача розглянути на найближчій сесії його заяву від 17.01.2022 шляхом затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту на території Дар-Надеждинського старостинського округу Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, площею 2,0000 га кадастровий номер 6324882000:01:000:0952 та передати вказану земельну ділянку у його власність.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2022 адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Сахновщинської селищної ради від 28.01.2022 за № 1957-VІІІ.
Зобов`язано Сахновщинську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.01.2022 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту на території Дар-Надеждинського старостинського округу Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, площею 2,0000 га кадастровий номер 6324882000:01:000:0952 та передачу вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , після завершення дії воєнного стану в Україні або в місцевості, до якої належить Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове судове рішення, яким зобов`язати Сахновщинську селищну раду, після завершення дії воєнного стану в Україні або в місцевості, до якої належить Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 від 17.01.2022 шляхом затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту на території Дар-Надеждинського старостинського округу Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, площею 1,4641 га кадастровий номер 6324882000:01:000:0952 та передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідачем заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вже була розглянута, рішення прийнято, тому повторний її розгляд не захистить прав позивача, а повторна відмова відповідача призведе до необхідності подання нового позову.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
21.05.2021 наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 2509-СГ позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої за межами населених пунктів Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області.
На підставі вищевказаного рішення на замовлення позивача ФОП ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.
14.07.2021 згідно із Витягом з державного земельного кадастру на земельну ділянку №HB-5116863502021 земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, було зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер 6324882000:01:000:0952.
Для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6324882000:01:000:0952 площею 2,0000 га та передачі вказаної земельної ділянки у приватну власність позивач звернувся до Сахновщинської селищної ради з відповідною заявою, до якої додав копію проекту землеустрою та Витяг з ДЗК.
28.01.2022 рішенням Сахновщинської селищної ради №1957-VIII ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні заяви.
В обґрунтування відмови відповідач у рішенні зазначив, що станом на 28.01.2022 відповідач не є власником земельної ділянки із кадастровим номером 6324882000:01:000:0952 площею 2.0000 га.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення шляхом затвердження проекту землеустрою, суд першої інстанції виходив з того, що  відсутні підстави для застосування судом приписів ч.4 ст. 245 КАС України, оскільки для прийняти рішення на користь позивача у вигляді затвердження проекту землеустрою не виконано всі умови, визначені законом, для прийняття такого рішення.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду в межах вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».
Згідно із п. а, б ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, у тому числі, віднесено повноваження щодо: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Частиною 1 ст. 71 Закону №280/97-ВР передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.
Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 8 ст. 186 Земельного Кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації..
Відповідно до ч. 10 ст. 186 Земельного Кодексу України Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.
Щодо висновків суду першої інстанції в частині способу захисту прав позивача колегія суддів зазначає наступне.
Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен  затвердити проект землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект або не затвердити (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі № 0640/4248/18 та від 28.11.2019 року по справі № 803/1067/17.
Суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Зобов`язання судом відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, та встановлених чинним законодавством обмежень на надання у власність земельних ділянок в залежності від їх цільового призначення та розташування.
При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати затвердити проект землеустрою без належної перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови, може бути необґрунтованим та призвести до затвердження проекту землеустрою з порушенням закону.
В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для затвердження проекту землеустрою.
У той же час, відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою з підстав, зазначених у оскаржуваному рішенні від 28.01.2022 № 957-VIII, не містить обґрунтувань, передбачених положеннями законодавства, якими врегульовано підстави для такої відмови, а лише вмотивована тим, що на момент розгляду заяви відповідач не був власником спірної земельної ділянки.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що хоча і повноваження відповідача щодо затвердження проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, судом першої інстанції правомірно було визначено саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про затвердження проекту землеустрою.
Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 року по справі № 803/1067/17, яка згідно ч. 4, 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень та враховується іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Враховуючи вище наведене та оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для затвердження проекту землеустрою, колегія судів вважає, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.01.2022 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту на території Дар-Надеждинського старостинського округу Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє на теперішній час.
Законом України від 24.03.2022 № 2145-ХІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.
Відповідно до пп. 5 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Згідно з пп. 11 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан.
Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.
На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав зобов`язання Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області повторно розглянути заяву позивача після завершення дії воєнного стану в Україні або в місцевості, до якої належить Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області.
Посилання апелянта на те, що повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника, а повторна відмова відповідача призведе до необхідності подання нового позову колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції з урахуванням вище зазначеного.
На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року по справі № 520/4726/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк