ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 759/15220/23                                                                  Головуючий у 1 інстанції: Ул`яновська О.В.
                                                                             Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                                 Кузьмишиної О.М.
За участю секретаря                               Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 428406 від 17.04.2023 року, відносно ОСОБА_1 , за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., а провадження у адміністративній справі закрити.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у позовних вимогах відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що станом на 17.04.2023 мав право керування транспортними засобами категорії «В» і «С», як наслідок, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Також, апелянт вказує, що відсутність відображення у застосунку «Дія» посвідчення водія з категоріями «В» і «С» не спростовує факт існування такого посвідчення водія, оскільки, даний застосунок є лише відображенням паперових документів, тобто, його цифровим аналогом і створений, більше для зручності перевірки, ніж для державної, законної реєстрації відповідних прав та не є обов`язковим і законним для застосування у перевірці відповідних прав.
18 грудня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
18 грудня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Чібісової Вікторії Василівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні представник позивача    зазначила про неможливість участі у судовому засіданні у даній справі, у зв`язку з її участю 19.12.2023 о 14:00 год. в судовому засіданні Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/246/21, яке було призначено раніше. При цьому, представник надала відповідні докази. Просила визнати причину неявки ОСОБА_1 та захисника Чібісової В.В. поважною та відкласти розгляд апеляційної скарги.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 - Чібісової Вікторії Василівни про відкладення розгляду справи - задоволено. Відкладено розгляд справи на 16 січня 2024 року о 14:40 годин. Продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
16 січня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Чібісової Вікторії Василівни надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, командиром взводу №2 роти №5 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Вовком С.О. 17.04.2023 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії БАД №428406 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КупАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн 00 коп.,
Згідно даної постанови, 17.04.2023 о 08 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mazda 626» н.з. НОМЕР_1 по пр. Перемоги, 81 у м. Києві не маючи відповідної категорії для керування вказаним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. (а) ПДР України.
Відповідно до посвідчення водія № НОМЕР_2 із застосунку «ДІЯ», у ОСОБА_1 наявна категорія «С».
Згідно посвідчення водія серія НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України у м. Києві, у ОСОБА_1 наявні наступні категорії: з 02.02.2013 категорія - «В», з 08.06.2011 категорія - «С».
03 серпня 2023 року старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в рамках ВП НОМЕР_5 про стягнення штрафу у розмірі 6800 грн 00 коп., стягувач Департаменту патрульної поліції.
04 жовтня 2023 року т.в.о. заступника начальника - начальника ВМАЗ в НП України ДПП у м. Києві здійснено запит до ГСЦ МВС щодо надання інформації про отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія із зазначенням категорії, дати видачі і дати закінчення строку дії.
Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 2 статі 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно пункту «г» пункту 8.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема,  наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР).
Пунктом 1.1 ПДР закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
В силу вимог пункту 2.1 (а) ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За приписами п.2.4 ПДР, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.  2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п. 2.13  вказаного Розділу «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» Правил ПДР, транспортні засоби належать до таких категорій:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Як вбачається з матеріалів справи, командиром взводу №2 роти №5 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Вовком С.О. 17.04.2023 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії БАД №428406 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КупАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн 00 коп.
Згідно даної постанови, 17.04.2023 о 08 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mazda 626» н.з. НОМЕР_1 по пр. Перемоги, 81 у м. Києві, не маючи відповідної категорії для керування вказаним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. (а) ПДР України.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що у нього наявне посвідчення водія з категоріями «В» і «С».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія за допомогою застосунку «ДІЯ» серії НОМЕР_2 із категорією «С», при цьому, факту пред`явлення посвідчення водія виготовленого на пластиковому бланку, де вказані дві категорії «В» та «С» ним пред`явлено не було.
Щодо доводів позивача про те, що у нього наявне право керування транспортними засобами категорій «В» та «С», що підтверджується копією пластикового посвідчення водія, яке долучено до матеріалів справи, суд першої інстанції зазначив наступне. На момент події, яка трапилася 17.04.2023 вказана обставина не була досліджена інспектором, оскільки, позивачем було пред`явлено посвідчення водія у застосунку «ДІЯ», де відображається лише категорія водія - «С», а тому, п. 2.1. (а) ПДР України застосовано правомірно.
Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді  справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватись на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
Колегія суддів зазначає, що статтею 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Так, частиною 1 даної статті встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Водночас, частиною 2 статті 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Тобто, положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП закріплено різні склади адміністративного правопорушення, а саме: 
- ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії;
- ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статі 126 КУпАП, а саме, за те, що він керував транспортним засобом, не маючи при цьому права керування таким транспортним засобом (відсутнє право на керування транспортним засобом категорії «В»).
Разом з тим, до позовної заяви ОСОБА_1 долучено копію посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого 02.02.2013 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, що виготовлене на пластиковому бланку, відповідно до якого, у позивача наявні наступні категорії: з 02.02.2013 - категорія «В», з 08.06.2011 - категорія «С»  (а.с. 43-44).
Таким чином, з вищевказаного вбачається, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статі 126 КУпАП, оскільки, станом на час винесення відповідачем оскаржуваної постанови у ОСОБА_1 було наявне право на керування транспортними засобами категорії «В».
Водночас, та обставина, що ОСОБА_1 під час розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення пред`явив у застосунку «Дія» посвідчення водія категорії «С», однак, не пред`явив посвідчення водія категорії «В», утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статі 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії.
Беручи до уваги викладене, відповідачем помилково здійснено кваліфікацію дій позивача за частиною 2 статті 126 КУпАП, а не за частиною 1 статті 126 КУпАП.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».
Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є не доведеним.
Таким чином, постанова командира взводу №2 роти №5 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Вовка Сергія Олеговича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №428406 від 17 квітня 2023 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову командира взводу №2 роти №5 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Вовка Сергія Олеговича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №428406 від 17 квітня 2023 року.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Аліменко В.О.

                                                                                                    Кузьмишина О.М.