ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа №  160/7269/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1   на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від            25 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/7269/23 (головуючий суддя першої інстанції Калугіна Н.Є.) за позовом  ОСОБА_1 до  Міністерства оборони України; Військової частини НОМЕР_1 ; Головнокомандувача Збройних Сил України про  визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В :
Позивач 10.04.2023 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України; Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
-  визнати протиправним та скасувати наказ №1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України в частині увільнення його від займаної посади в ВЧ НОМЕР_1 і призначення  його на посаду в ВЧ НОМЕР_2 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ по стройовій частині, виданий ВЧ НОМЕР_1 за №243 від 06 листопада 2022 року, в частині виключення його із списків особового складу та всіх видів забезпечення, як такого, що справи та посаду здав 06.11.2022  року і вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України - відповідно до повного тексту витягу з наказу №243 від 06.11.2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити його на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022 року;
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині його поновлення на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з квітня 2022 року по 22 жовтня 2022 включно позивач, як командир 1-ї стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 (дійсна назва - НОМЕР_3 окремий батальйон НОМЕР_4 окремої бригади Сил ТрО), разом з особовим складом роти ніс службу та перебував в зоні ведення бойових дій. При веденні бойових дій 22.10.2022 року ним отримано мінно-вибухову травму та евакуйовано до госпітального закладу - КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради, де перебував по 31.10.2022 року. На підставі отриманого 01.11.2022 року у в/ч НОМЕР_1 направлення тривалий час перебував на амбулаторному стоматологічному, хірургічному лікуванні та протезуванні у періоди.                     25 жовтня 2022 року особовий склад в/ч НОМЕР_1 отримав усні накази від командира 98 об 108 обр Сил ТрО майора ОСОБА_2 , начальника штабу 98 об ТрО ст. лейтенанта ОСОБА_3 , заступника командира НОМЕР_3 об ТрО полковника ОСОБА_4 та заступника начальника штабу 98 об ТрО майора ОСОБА_5 , за якими вони вибули до Рівненського військового навчального полігону для проведення навчань і злагоджень. Вибуття відбулося, починаючи з 06.11.2022 року, частина особового складу відбула в одному напрямку, інша частина, включно з позивачем, виконувала обов`язки військової служби у визначених місцях - до 11.01.2023 року на території Рівненської області, після 11.01.2023  року з самостійним пересуванням і розташуванням на території Донецької області. Після того, як чіткі вказівки, накази та розпорядження від вказаних службових осіб перестали надходити, позивач і частина особового складу звернулися з письмовими рапортами і запитами до в/ч НОМЕР_1 та до Міністерства оборони України з проханням надати обґрунтовану інформацію про подальший порядок несення служби. На початку березня 2023 року при особистій явці до місця розташування КСП та штабу в/ч НОМЕР_1 позивачу повідомлено, що його виключено із списків в/ч НОМЕР_1 та надано копію витягу з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022  року № 243, згідно якого, позивача виключено зі списків та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022. Позивач вважає, що наказ від 06.11.2022 року №243, а також наказ №1367 від 03.10.2022  року є такими, що не могли бути винесені у встановленому законом порядку, не оголошувались позивачу, є повністю неправомірними та такими, що прямо порушують встановлений порядок проходження військової служби.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у задоволенні клопотання позивача про залишення без розгляду клопотання Міністерства оборони України про залучення співвідповідачів – відмовлено. Частково задоволено клопотання Міністерства оборони України про залучення співвідповідачів. Залучено до участі у справі №160/7269/23, як відповідача - Головнокомандувача Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 22991050).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25 вересня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 - подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів  статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 10.01.2022  року призначений на посаду командира кадру стрілецького роти кадру 98 окремого батальйону територіальної оборони, припис № 14 від 10.01.2022 з 10.01.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.46-49 т.1).
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 №40/2784 від 25.10.2022 року позивач брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України з квітня 2022 року по жовтень 2022 року у Запорізькій та Донецькій областях (а.с.50 т.1).
22.10.2022  року при отриманні мінно-вибухової травми позивача госпіталізовано до КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради, де останній перебував на стаціонарному лікуванні до 31.10.2022 року, що підтверджується випискою із медичної картки хворого № 8012 (а.с.51 т.1).
Відповідно до доданих до позовної заяви документів, лікування позивача продовжувалось з перервами до 14.12.2022 року  (а.с.51-56 т.1).
25 жовтня 2022 року за усними наказами від командира 98 об 108 обр Сил ТрО майора ОСОБА_6 , начальника штабу 98 об ТрО ст. лейтенанта ОСОБА_3 , заступника командира 98 об ТрО полковника ОСОБА_4 та заступника начальника штабу 98 об ТрО майора ОСОБА_5 особовий склад військової частини НОМЕР_1 вибув до Рівненського військового навчального полігону для проведення навчань та злагоджень.
Позивач як командир роти супроводжував одну групу особового складу залізничним сполученням 06-07.11.2022 року, після чого повернувся до м.Дніпра для проходження лікування.
Згідно усних наказів вказаних службових осіб частина особового складу відбула в одному напрямку, інша частина, включно з позивачем, виконувала обов`язки військової служби у визначених місцях - до 11.01.2023 року на території Рівненської області, після 11.01.2023 року з самостійним пересуванням і розташуванням на території Донецької області.
На початку березня 2023 року позивач особисто з`явився до місця розташування КСП та штабу в/ч НОМЕР_1 , де йому повідомлено про виключення із списків в/ч НОМЕР_1 та надано копію витягу з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243, згідно якого, позивача виключено зі списків та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022 року. Підставою видачі наказу зазначено наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1367 від 03.10.2022  року (а.с.63 т.1).
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022  року №1367 (по особовому складу) відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України  лейтенанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 та призначено до військової частини НОМЕР_2 командиром механізованої роти механізованого батальйону (а.с.57-62 т.1).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 позивача виключено зі списків особового складу та  всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 06.11.2022 року, з котлового забезпечення 07.11.2022 року. Позивач вважається таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.63 т.1).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №98 від 08.11.2022 року лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022  року №1376 на посаду командира роти 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_1 , з 08.11.2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення і зазначено вважати таким, що з 08.11.2022 року  справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Встановлено оклад за посадою 4370 гривень на місяць та визначено виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років. Розмір щомісячної премії з вислугою років до одного року встановлено 155%.
Підставами винесення вказаного наказу слугували - витяг з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022  року №1376, рапорт лейтенанта ОСОБА_1 від 08.11.2022 року, припис командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №129 від 23.03.2023  року визначено, що відповідно абзацу 8 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року №745/32197 (самовільне залишення частини) призупинено виплату грошового забезпечення з 23 березня 2023 року нижчепойменованим військовослужбовцям: 27. лейтенанту ОСОБА_1 , командиру роти 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.
На колективні запити до військової частини НОМЕР_1 , 28.03.2023  року позивачу надано копію витягу з наказу по стройовій частині в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243, відповідно до якого позивача виключено зі списків та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.11.2022 року, визначено вважати його таким, що посаду і справи здав 06.11.2022 року.
Не погодившись з наказом №1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України в частині увільнення від займаної посади в ВЧ НОМЕР_1 і призначення  на посаду в ВЧ НОМЕР_2 ; та наказом ВЧ НОМЕР_1 за №243 від 06 листопада 2022 року, позивач оскаржив такі   накази  до  суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки наказ по особовому складу про увільнення позивача від займаної посади у ВЧ НОМЕР_1 та зарахування його у розпорядження командувача ВЧ НОМЕР_2 прийнято Головнокомандувачем Збройних Сил України, з урахуванням особливостей порядку проходження військової служби за призивом під час воєнного стану, відсутні підстави для визнання протиправним оскаржуваного наказу, а незгода позивача з порядком оголошення оскаржуваного наказу не є підставою для його скасування.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
В апеляційній скарзі позивач просив прийняти відмову від позовних вимог, заявлених до Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, а саме про визнання протиправним та скасування наказу №1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_1 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_2 та звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .
   Відповідно  до  п.2 частини 1 статті 238  КАС  України  суд закриває провадження у справі,  якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.
          Відповідно  до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що підстав для не прийняття відмови ОСОБА_7  від  частини  позовних  вимог судом  не встановлено.
Таким чином, враховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про прийняття відмови від позовних вимог, заявлених ОСОБА_7 до Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, скасування рішення  суду першої інстанції в частині таких вимог та закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу по стройовій частині, виданого Військовою частиною НОМЕР_1 за №243 від 06 листопада 2022 року  в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення, як такого, що справи та посаду здав 06.11.2022 року  і вибув для подальшого проходження військової служби командиром механізованої роти механізованого батальйону 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України - відповідно до повного тексту витягу з наказу №243 від 06.11.2022 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді командира стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022 року, апеляційний зазначає про таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.  
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України             (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності, згідно частини першої статті 2 Закону №2232.
Частиною чотирнадцятою статті 2 Закону №2232 передбачено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною тринадцятою статті 6 Закону №2232 військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1992 року №2011-ХІІ (далі по тексту - Закон №2011) визначено, що у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду; у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Відповідно до підпункту 1 пункту 81 розділу IV «Призначення на посади та звільнення з посад» Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі по тексту - Положення №1153/2008), призначення на посади здійснюється зокрема щодо: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Пунктом 109 Положення №1153/2008 визначено, що вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.
Згідно з абзацом третім, четвертим пункту 110 Положення №1153/2008 переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Пунктом 112 Положення №1153/2008 встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Абзацом другим пункту 257 Положення №1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ по стройовій частині прийнятий на виконання наказу Головнокомандувача Збройних Сил України  від 03.10.2022 року  №1367 (по особовому складу) з урахуванням особливостей під час воєнного стану. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 10.01.2022 року ОСОБА_1 призначений на посаду командира кадру стрілецького роти кадру 98 окремого батальйону територіальної оборони, припис № 14 від 10.01.2022 року  та з 10.01.2022 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , тобто позивач вступив на службу в Збройні Сили України ще до 24.02.2022 року (оголошення воєнного стану та загальної мобілізації).
03.10.2022 року Головнокомандувачем Збройних Сил України генералом Валерієм Залужним прийнято наказ №1367 по особовому складу, яким відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України лейтенанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_5  та  призначено до військової частини НОМЕР_2  командиром механізованої роти механізованого батальйону (а.с.57-62 т.1).
Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що саме наказ Головнокомандувача ЗСУ від 03.10.2022 року №1367 по особовому складу став підставою для прийняття оскаржуваного наказу №243 від 06.11.2022  року по стройовій частині.
Як зазначалося вище, в апеляційній скарзі позивачем заявлено відмову від позовних вимог до Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України в частині визнання протиправним та скасування наказу від 03.10.2022 року №1367 по особовому складу, яка прийнята апеляційний судом та закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог.
Тобто, наказ Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №243 по стройовій частині винесений на підставі та на виконання наказу Головнокомандувача ЗСУ від 03.10.2022 року №1367 по особовому складу, який є чинним та правомірним і на час розгляду справи  судом  апеляційної інстанції позивачем не оскаржується (як зазначалось вище, позивач в  апеляційній скарзі заявив про відмову від позовних вимог в цій  частині і така відмова судом  прийнята).
Згідно з абзацом другим пункту 257 Положення №1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Посилання позивача у позовній заяві та в апеляційній скарзі на наявність в нього обставин, передбачених пунктом 112 цього Положення та про необхідність отримання згоди військовослужбовця на переміщення, колегія суддів до уваги не приймає та зазначає, що судом першої інстанції досліджено наведені позивачем обставини та визначено, що позивач до військової частини з рапортом про наявність підстав для отримання згоди на переміщення із долученням відповідного медичного висновку із зазначенням родинних зв`язків із особою, яка потребує догляду, не звертався.
Доказів протилежного суду апеляційної інстанції позивачем не надано та в  матеріалах справи такі докази відсутні.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ ВЧ НОМЕР_1 №243 від 06.11.2022  року по стройовій частині про вибуття позивача  з ВЧ НОМЕР_1 для  подальшого проходження  військової  служби в окремому  розпорядженні  командира 3 окремої штурмової  бригади Сухопутних військ ЗСУ прийнято на  підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №1367 (по особовому складу), з урахуванням особливостей порядку проходження військової служби за призивом під час воєнного стану, тобто у відповідності до чинних нормативно-правових актів.
          Доводи скаржника про порушення відповідачем порядку оголошення (доведення до відома) спірного наказу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незгода позивача з порядком оголошення оскаржуваного наказу, не є підставою для його скасування, як правильно і зазначив суд першої інстанції.
          Враховуючи викладені  вище  обставини  в  їх сукупності, апеляційний суд вважає, що відповідач, при винесенні спірного наказу №243 від 06.11.2022 року, діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначених чинним законодавством.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

           Позивач  в  апеляційній  скарзі   просить  прийняти  додаткові  докази,  що  на  його  думку  мають  істотне  значення  для  розгляду  апеляційної  скарги,  і  які  не  були  надані  суду першої  інстанції. Причиною неподання  таких  доказів  зазначено  те,  що  ці  докази  прямо не стосувались предмету спору, та позивач не міг передбачити, розуміти і усвідомлювати, що суд дійде хибного висновку, котрий  протирічить обставинам  справи  і самим тезам, викладеним судом  у рішенні.
Такими  додатковими доказами  зазначено:  рапорт позивача до командира в/ч НОМЕР_1 від 29.03.2023 року та звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2023  року.
Враховуючи те,  що вказані документи  існували до прийняття рішення судом  першої  інстанції, про їх наявність та неможливість подання до суду позивачем  під  час  розгляду  справи  судом  першої  інстанції  не  заявлялось,  та  у  відповідності  до  вимог  статті 79 КАС України, апеляційним судом вказані докази до розгляду  не  приймаються,  оскільки причини їх неподання позивачем до суду першої інстанції не є такими, що не  залежали від позивача.

          У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Керуючись статтями 77, 238, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/7269/23 задовольнити  частково.
Прийняти відмову ОСОБА_1 в  частини позовних вимог  до Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу №1367 від 03 жовтня 2022 року Міністерства оборони України в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_1 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_2 , в цій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/7269/23 скасувати та закрити провадження у справі  №160/7269/23 в цій частині позовних вимог.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року в адміністративній справі №160/7274/23 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і  може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.    
   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко