П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 947/35813/23	

Перша інстанція: суддя Куриленко О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

13 листопада 2023 року ОСОБА_1 до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову від 03.11.2023 серії ЕАТ № 8072962, винесену інспектором батальйону № 2 роти № 2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що хоча працівники поліції безпідставно, на блокпосту, вимагали у нього посвідчення водія, після дискусії на цю тему позивач таки пред`явив посвідчення водія, відповідно до якого він має право керування транспортними засобами, які відносяться до категорії «В1», «В», «С1», «С». У зв`язку із чим, позивач наголосив, що притягнення його до відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має право керування таким транспортним засобом є безпідставним.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що на відеозапису з нагрудного відео реєстратора, зафіксовано інкриміноване позивачу правопорушення, а саме керування транспортним засобом MERCEDES- BENZ 312D. д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом, на яких він перевозив два автомобілі, отже повна маса причепа в даному разі перевищувала 750 кілограмів, а тому відповідно до п.2.13 у позивача повинна бути відкрита категорія CIE. Крім того, відповідач зазначив, що на відео зафіксовано, що водій не заперечував, проти інкримінованого йому правопорушення, і усвідомлював, що керує ТЗ без відповідної категорії, зазначивши що проходить курси на отримання потрібної йому категорії, але ще не отримав.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2023року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що працівники поліції протиправно перевіряли посвідчення водія, зупинивши позивача на блокпосту. Крім того, апелянт зазначив, що він мав право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки автомобіль, яким він керував, відноситься до категорії В.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
ОСОБА_1 надав заяву про слухання справи у його відсутність, відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про день та час розгляду справи через електронний кабінет системи «Електронний суд». 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
03 листопада 2023 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону 2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Стадніковим Валерієм Геннадійовичем винесено постанову Серії ЕАТ № 8072962 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зазначеною постановою встановлено, що 03.11.2023 року о 20:54 годині за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, на а/д М-30, 958 км, водій керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ 312 D, держаний номерний знак НОМЕР_2 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а. Правил дорожнього руху України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Судова колегія не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до   Закону України “Про дорожній рух” від 30.06.1993 № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що  учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 2.1.(а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ст.222 цього КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1,2,4 ст.126 КУпАП.
Згідно положень статті 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, №1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Колегія суддів зауважує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, провадження №К/9901/17925/18.
Отже, доводи апелянта щодо необґрунтованості винесення постанови, а саме відсутності підстав для його зупинки у відповідності до вимог ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та в подальшому вимоги працівника поліції в пред`явленні для перевірки документів, відповідно до ст.32 вищевказаного закону, повністю спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів скаржника про те, що у інспектора були відсутні підстави для зупинки його транспортного засобу і, як наслідок, вимагати пред`явлення документів для перевірки на блокпосту, то такі є безпідставними, з огляду на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ. В подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений Указами Президента України та діє і на даний час.
Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455 (далі Порядок №1455) визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №1455 правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закон України Про правовий режим воєнного стану, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
Під терміном блокпост мається на увазі посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно п.10 Порядку №1455, заходи з контролю в`їзду/виїзду включають перевірку на блокпостах: документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо).
Відповідно до п. 3 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1456 (далі Порядок №1456), правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України Про основи національного спротиву, Про правовий режим воєнного стану, Про оборону України, Про національну безпеку України, Про Національну поліцію, Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Згідно з п.5 Порядку №1456 право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Відповідно до п.10 Порядку №1456, працівникам поліції дозволено зупиняти транспортні засоби для перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, на контрольному пункті або блокпостах, саме де і був зупинений автомобіль позивача.
Враховуючи вищезазначені положення, колегія суддів наголошує на законності зупинки позивача та перевірки посвідчення водія, адже його зупинено у період дії режиму воєнного стану на місці здійснення спеціального поліцейського контролю (блокпості).
Щодо порушення позивачем ч.2 ст.126 КУпАП, судова колегія зазначає наступне.
Приписами ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку; автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку; автомобілями з причіпами або напівпричіпами (категорії BE, C1E, CE), а також призначеними для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - особам, які досягли 19-річного віку; автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 керував автомобілем марки MERCEDES-BENZ 312 D, держаний номерний знак НОМЕР_2 , загальною масою 3500 кг.
Судова колегія враховує норми Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, відповідно до положень якої, зокрема, категоріями транспортних засобів, на право керування якими може бути видано посвідчення, є наступні:
- А мотоцикли;
- В автомобілі (за винятком транспортних засобів, що відносяться до категорії А) дозволена максимальна маса яких не перевищує 3 500 кг і число сидячих місць яких, крім сидіння водія, не перевищує восьми; автомобіль категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг; автомобіль категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, а загальна дозволена максимальна маса такого складу не перевищує 3 500 кг;
- С автомобілі, за винятком відносяться до категорії D, дозволена максимальна маса яких перевищує 3 500 кг; автомобіль категорії С, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг;
- D автомобілі, призначені для перевезення пасажирів і мають більше восьми сидячих місць, крім сидіння водія; автомобіль категорії D, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг;
- ВЕ автомобіль категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг і перевищує масу автомобіля без навантаження; автомобіль категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, а загальна дозволена максимальна маса такого складу перевищує 3 500 кг;
- СЄ автомобіль категорії С, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг;
- DE автомобіль категорії D, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг.
На підставі національного законодавства в рамках категорій А, В, С, СЕ, D і DE можуть вводитися такі підкатегорії транспортних засобів, на керування якими може видаватися посвідчення водія:
А1 мотоцикли з робочим об`ємом двигуна, що не перевищує 125 см3, і максимальною потужністю, що не перевищує 11 кВт (легкі мотоцикли);
В1 моторизовані трицикли і квадроцикли;
С1 автомобілі, за винятком відносяться до категорії D, дозволена максимальна маса яких перевищує 3 500 кг, але не перевищує 7 500 кг; автомобіль підкатегорії С1, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг;
D1 автомобілі, призначені для перевезення пасажирів і мають більше восьми сидячих місць, крім сидіння водія, але не більше 16 сидячих місць, крім сидіння водія; автомобіль підкатегорії D1, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг;
С1Е автомобіль підкатегорії С1, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує масу автомобіля без навантаження, а загальна дозволена максимальна маса такого складу не перевищує 12 000 кг;
D1E автомобіль підкатегорії D1, зчеплений з причепом, не призначеним для перевезення пасажирів, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує масу автомобіля без навантаження, а загальна дозволена максимальна маса такого складу не перевищує 12 000 кг.
Крім перерахованих вище категорій і підкатегорій, національним законодавством можуть передбачатися й інші категорії і підкатегорії транспортних засобів. Позначення таких категорій і підкатегорій транспортних засобів повинні відрізнятися від використовуваних в Конвенції позначень категорій і підкатегорій транспортних засобів, при цьому повинен застосовуватися інший шрифт.
Аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства слідує, що водіям транспортних засобів категорій B, C1, C, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії B дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.
Згідно із додатком 6 до Конвенції про дорожній рух, до якої Україна приєдналась у 1974 році, посвідчення водія може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій, зокрема категорії В - автомобілі (за винятком транспортних засобів, що відносяться до категорії А) дозволена максимальна маса яких не перевищує 3 500 кг і число сидячих місць яких, крім сидіння водія, не перевищує восьми; автомобіль категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг; автомобіль категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, а загальна дозволена максимальна маса такого складу не перевищує 3 500 кг.
Відповідно до пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, серед інших, В – автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, — восьми.
В даному випадку, автомобіль під керуванням позивача MERCEDES- BENZ 312D. д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно технічного паспорту має масу без навантаження 1450 кг, а повну масу 3500 кг, відноситься до категорії В.
Отже висновки відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про необхідність позивачу для керування ТЗ MERCEDES- BENZ 312D. д.н.з. НОМЕР_1 наявність прав категорії С1Е не відповідають фактичним обставинам справи.
Крім того, в оскаржуваній постанові інспектором не зазначено, водійські права якої категорії відсутні у позивача.
Більш того, зазначаючи про перевищення причепом маси 750 кг, інспектор жодним чином не встановив загальну масу причепу з вантажем та чи дійсно вона перевищує 750 кг, та чи загальна маса такого складу перевищує 3 500 кг, адже категорія В дає право на керування автомобілем категорії В, зчепленим з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, а загальна дозволена максимальна маса такого складу не перевищує 3 500 кг.
Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкових висновків про необхідність позивачем мати водійське посвідчення категорії С1Е.
Відповідно до п.1, п.4 ч.1   ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.3  ст.272 КАС України  судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями  273-277,  282-286  цього  Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та позовних вимог ОСОБА_1 , сплачений ним судовий збір у розмірі 1342 грн (536,8+805,2), відповідно до приписів ч.1 ст.139 КАС України, підлягає стягненню з відповідача. 
Керуючись ст.ст.286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 272 КАС України, судова колегія
                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2023 року – скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену інспектором батальйону № 2 роти № 2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Стадніковим В.Г., від 03.11.2023 серії ЕАТ № 8072962 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.
Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 – закрити.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 342 грн (одна тисяча триста сорок дві гривні).
Постанова  апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька 

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія
          
          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко