УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/2867/23 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М. за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 січня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 15.11.2023 о 22:46 год. по вул.Велика Житомирська в м.Радомишль Житомирської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21047», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а у разі визнання наявності в його діях складу адміністративного правопорушення постанову суду змінити, виключивши з резолютивної частини посилання про позбавлення права керування терміном на один рік, застосувавши аналогію права та судову практику Європейського суду з прав людини. Посилався на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На його думку, зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення – «керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння» не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, де зазначено «керування в стані алкогольного сп`яніння», а тому, відповідальність за діяння, зазначене в протоколі на підставі ч.1 ст.130 КУпАП, виключається. Вважає, що він не перебував у стані сп`яніння, а свою поведінку та збуджений стан пов`язує з фізичними властивостями свого здоров`я. Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що працівниками поліції до протоколу було внесено неправдиві відомості, а саме час складення протоколу вказано 23:40, хоча відеозапис починається о 23:45, в 00:03 йому зачитали протокол, а о 00:05 він звертав увагу поліцейського, що не відмовляється від проходження огляду в лікарні. Окрім того, наявний в матеріалах справи відеозапис не безперервний, події знімались на відео трьома камерами, які містять розбіжності в часі. Також вказав, що працівником поліції, всупереч вимог ст.266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103, було проігноровано його звернення щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, в матеріалах справи відсутні докази його відмови від проходження такого огляду. Відповідне направлення йому не зачитувалось та не пропонувалося для підпису. Вважає, що при винесенні судового рішення суд не взяв до уваги інші обставини, які впливають на тяжкість правопорушення та особу порушника. Просив при розгляді даних матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності застосувати аналогію права та застосувати до нього більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ААД №398053 від 15.11.2023, який є доказом відповідно до ст.251 КУпАП, вбачається, що  ОСОБА_1 15.11.2023 о 22 год. 46 хв. по вул.Великій Житомирській в м.Радомишль Житомирської області, керував транспортним засобом «ВАЗ 21047», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Частиною 1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість до КНП «Радомишльська лікарня» від 15.11.2023 (а.с.6); розписками про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.6, 6 зворот); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №564996 від 17.11.2023 (а.с.7); наявним в матеріалах справи відеозаписом (а.с.9). 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доводами апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи висновків суду першої інстанції не спростовано.
З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що на неодноразову пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, як із застосуванням спецзасобів на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 беззаперечно та без примусу з боку працівників поліції відмовився. При цьому, у працівників поліції була обґрунтована підозра вважати, що особа знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на ознаки, озвучені останньому та відображені в протоколі. Також, відеозапис свідчить, що ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також наслідки ухилення від огляду на стан сп`яніння. Водія ознайомлено зі змістом протоколу, який складений у його присутності, від підпису та надання пояснень у якому та в інших документах ОСОБА_1 відмовився. Після оформлення адміністративних матеріалів водія було відсторонено від керування транспортним засобом. 
Отже, апеляційний суд вважає, що огляд на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст.266 КУпАП, тому підстав вважати його недійсним немає. 
Посилання апелянта на різницю у часі, який вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписі, не спростовують достовірність зафіксованих обставин, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 
Долучений до матеріалів справи відеозапис не має ознак монтування, містить фіксацію обставин, які мають значення для справи та які є достатніми для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у діях ОСОБА_1 . Даний доказ відповідає вимогам ст.251 КУпАП, а тому є належним і допустимим.
Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.
Протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395. 
Посилання ОСОБА_1  на те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що йому інкримінується відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а не перебування у такому стані. В той же час, за змістом пункту 2 Розділу І вказаної Інструкції поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І Інструкції. 
Також не спростовують висновків суду доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки така згода ОСОБА_1 була висловлена після складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до прохання апелянта, з огляду на принцип індивідуалізації відповідальності, змінити постанову суду першої інстанції, виключивши з резолютивної частини посилання про позбавлення його права керування транспортними засобами, враховуючи обставини, які впливають на тяжкість правопорушення та особу порушника, застосувавши до даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності аналогії права та судову практику Європейського суду з прав людини.
Проте такі обставини не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.
Так, у відповідності до ст.23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
При розгляді справи про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повній мірі.
Накладене стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка передбачає безумовне позбавлення порушника права керування транспортними засобами, незалежно від його особи та займаної посади, і не передбачає будь-яких альтернативних видів стягнення. 
Також, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху. 
Під час апеляційного розгляду суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1  в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1  немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 січня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич