УХВАЛА

11 січня 2024 року   
Київ
справа №600/3423/23-а
адміністративне провадження №К/990/331/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2023 у справі №600/3423/23-а за позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
03.01.2024 до суду надійшла касаційна скарга Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Чернівецький облавтодор», скаржник), направлена поштою 29.12.2023. 
Під час вирішення питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
1. Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 02.11.2023 в порядку письмового провадження, відповідно, останнім днем для її касаційного оскарження було 04.12.2023 (з урахуванням вихідних). Згідно з відомостями, які містяться в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» (електронної справи, сформованої судом апеляційної інстанції), електронний примірник судового рішення ДП «Чернівецький облавтодор» (код ЄДРПОУ 31963989) отримало через підсистему «Електронний суд» 06.11.2023 о 21:41. Відповідно, тридцятиденний строк для подання касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, який може бути поновлений з урахуванням дати отримання судового рішення, сплинув щонайменше 07.12.2023. Однак, касаційну скаргу у цій справі подано 29.12.2023, тобто з пропуском строку встановленого для цього.
ДП «Чернівецький облавтодор» не заявляє клопотання про поновлення строку, натомість, зазначає, що постанову апеляційного суду не отримало, а про її наявність дізналося 12.12.2023 з електронного кабінету. 
Однак, такі доводи спростовуються відомостями електронної справи і не свідчать про те, що строк на касаційне оскарження не є пропущеним.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якій зазначити поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.
2. Відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору. 
Скаржник, в порушення вимог цієї норми, до касаційної скарги не додав документа про сплату судового збору.
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01.01.2023 - не більше 53680 грн). 
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання позову до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2023 становив 2684 грн.
Позов у цій справі заявлено суб`єктом владних повноважень у 2023 році, який містить одну вимогу немайнового характеру. Отже, при поданні позовної заяви сплаті підлягав судовий збір в сумі 2684 грн.
Відповідно, сума судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становить 5368 грн (2684 грн х 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
3. У порушення вимог пункту 2 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі не зазначено відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.
4. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі міститься посилання на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України, обґрунтування яких не є достатнім для відкриття касаційного провадження. 
Так, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.02.2020 у справі №818/1604/16, від 31.03.2020 у справі №818/2857/14, від 19.01.2021 у справі №808/3932/15, від 25.03.2021 у справі № 806/1453/17, від 15.06.2021 у справі №815/5238/15, відповідно до яких оскільки в статутному фонді Підприємства частка держави становить не менше 25 відсотків, а заставне майно належить до основних засобів, які забезпечують ведення виробничої діяльності, то згідно приписів статей першої та другої Закону України від 29.11.2001 № 2864-111 "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна тому і відсутні підстави для надання дозволу на погашення суми податкового боргу відповідача за рахунок коштів, отриманих від продажу майна, шо перебуває у податковій заставі відповідно до актів опису майна. Тому заходи стягнення, визначені статтею 95 Податкового кодексу України, зокрема, продаж майна, не можуть бути застосовані щодо державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, а саме до відповідача у справі.
Однак, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.03.2023 у справі № 440/11471/21 здійснила відступлення від висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник. Верховний Суд у цій постанові сформулював такий висновок. У разі звернення податкового органу з позовом до суду про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі, застосуванню підлягає Податковий кодекс України, який встановлює механізм і процедуру такого погашення, а норми Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" розповсюджуються на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не податковим органом. 
Відповідно, це унеможливлює застосування висновків, викладених у зазначених скаржником постановах Верховного Суду, і суперечить пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України як підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
Зі змісту касаційної скарги також неможливо встановити, яку саме норму матеріального права скаржник вважає неправильно застосованою судами попередніх інстанцій, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду. 
Не обґрунтованими є і доводи про не врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.11.2021 у справі № 160/15095/20, від 29.01.2019 у справі № 826/17624/16 та у справі № 240/6321/20, висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 та у справі №910/15889/19.
Скаржник зазначає, що позивач не є боржником (водночас позивачем у цій справі є контролюючий орган), та, водночас, що Підприємство здійснювало погашення податкових зобов`язань. Посилаючись, що ці обставини є перешкодою для надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, внесеного у податкову заставу, скаржник не обґрунтовує, яка саме норма ПК України це забороняє у випадку, як встановили суди, вжиття контролюючим органом всіх заходів для погашення податкового боргу, які не призвели до позитивного результату. З`ясовуючи питання належності майна саме Підприємству, суди врахували інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Усталеною є позиція Верховного Суду, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Таким доводам кореспондує передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підстава для касаційного оскарження судових рішень і відповідний пункт частини другої статті 353 КАС України.
При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 329-330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2023 у справі №600/3423/23-а - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:
- подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій вказати поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;
- надати платіжний документ про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом № 3674-VI;
- надати уточнену касаційну скаргу, в якій вказати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, а зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику. 
Також роз`яснити скаржнику, що у разі подання уточненої касаційної скарги в електронній формі через електронний кабінет скаржник має додати докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України (шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	М.М. Гімон Л.І. Бившева   В.П. Юрченко