ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                        Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.
27 лютого 2024 р.	Справа № 520/5321/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Биченка Антона Олександровича на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
13.03.2023 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Биченко А.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28.05.2020 року по 25.12.2022 року.
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.05.2020 року по 25.12.2022 року.
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за не отримане речове майно, що належало до видачі станом на 25.12.2022 року.
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 25.12.2022 року.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за не отримане речове майно за період з 28.05.2020 року по 25.12.2022 року.
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з 28.05.2020 року по 25.12.2022 року.
- зобов`язати відповідача) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з 28.05.2020 року по 25.12.2022 року.
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за період з 2020 року по 2022 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за період з 2020 року по 2022 рік з урахуванням, щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум.
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціальна-побутових питань, за період з 2020 року по 2022 рік. без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за період з 2020 року по 2022 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум.
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової. компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік.
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення.
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2021 року по 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу, а саме 25.12.2022 рік.
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2022 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу, а саме 25.12.2022 рік, з урахуванням фактично виплачених сум.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 , з підстав, встановлених ч. 3 ст. 122 КАС України, залишений без розгляду.
Судове рішення вмотивовано тим, що відповідно до чинного нормативно-правового регулювання на момент звернення позивача до суду з даним позовом, у спорах, пов`язаних з прийняттям на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби, у тому числі щодо спорів по належні виплати сум заробітної плати (грошового забезпечення) та інші виплати, пов`язані з проходженням публічної служби, встановлюється місячний строк.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача просить його скасувати та направити адміністративну справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, зазначаючи про те, що в силу приписів ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відзив відповідача на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 320 КАС України слід скасувати та змінити, з наступних підстав.
          Судовим розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом в/ч НОМЕР_1 від 25.12.2022 року (по стройовій частині) звільнений з військової служби з 25.12.2022 року.
Частиною 1 ст. 122 КАС України унормовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною 3 та 5 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За приписами частин першої та другої ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116).
Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Такі правовідносини регулюються положеннями ст. 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини другої ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому, колегія суддів зазначає, що з огляду на положення частини 1 ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, дія частини першої ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 року у справі № 260/3564/22.
Поряд з цим, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність очевидних підстав для залишення цього позову без розгляду, виходячи з наступного.
У статті 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.
У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (частина перша цієї статті).
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга цієї статті).
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя цієї статті).
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина четверта цієї статті).
Аналіз положень ст. 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому дати змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта ст. 123 КАС України).
Як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції на етапі відкриття провадження у справі, не досліджував та не вирішував питання пропуску позивачем строку звернення до суду.
Відповідач у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 заявляв клопотання про залишення позову без розгляду, зазначаючи про те, що такий позов поданий позивачем поза межами строку, встановленого ст. 122 КАС України.
При цьому, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 175, ч. 2 ст. 159, п. 9 ст. 44 (в редакції чинній на час подання відзиву) КАС України відповідач в/ч НОМЕР_1 не надав доказів надіслання позивачу, його представнику копії відзиву на адміністративний позов 
          Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції послався на положення ст. 123 КАС України, та не навів жодних мотивів та обґрунтувань щодо наявності підстав для застосування наслідків визначених цією статтею.
Матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати відповідну заяву, у якій вказати причини пропуску строку звернення до суду.
Таким чином, позивачу не було надано можливості навести свої міркування та надати відповідні докази, у разі їх наявності, з метою обґрунтування поважності причин звернення до суду з пропуском строку визначеного частиною п`ятою ст. 122 КАС України. При цьому, розгляд справи відбувався в порядку письмового провадження.
З огляду на наведене та застосовуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.09.2023 року у справі № 420/5436/22 до обставин цієї справи, колегія суддів вважає передчасним залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з мотивів пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки обов`язковою передумовою для застосування частини третьої ст. 123 КАС України є з`ясування причин пропуску позивачем строку на звернення до суду та надання позивачу можливості подати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Биченка Антона Олександровича задовольнити. 
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року - скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
          
Постанова у повному обсязі складена і підписана 28 лютого 2024 року.