Номер провадження: 22-ц/813/3105/24 
Справа № 521/14228/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого         Сегеди С.М.,
суддів:         Громіка Р.Д.,
                Драгомерецького М.М.,         
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Майбороди Ганни Олегівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:
       
05.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі з 7 500,00 грн. до 30 000,00 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 13.09.2013 року по 22.02.2016 року.
У період шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю. 

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року у справі №521/20227/20, зміненого постановою Одеського апеляційного суду від 18.04.2022 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 500,00 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стан здоров`я дитини істотно погіршився після стягнення аліментів у 2021 році, а відповідач є фізично здоровою працездатною людиною, живе і працює за кордоном, має можливість належним чином утримувати сина та забезпечувати йому своєчасне лікування, а також тим, що на момент розгляду судом справи №521/20227/20 не було відомо про те, що відповідач перебуває у шлюбі і тому не перевірялась наявність спільного сумісного майна, набутого відповідачем у шлюбі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.2, а.с.91-95).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2023 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.153-159).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Якових Є.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (т.2, а.с.209-212).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 22.01.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме: 22.01.2024 року. 

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.11.2023 року (т.2, а.с.196-197), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (т.2, а.с.198-200), що передбачено ст. 130 ЦПК України. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували погіршення здоров`я дитини та значне покращення матеріального стану відповідача (т.2, а.с.92-95).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 13.09.2013 року по 22.02.2016 року (т.1, а.с.33).
У період шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.31).
Після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.32). 

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року у справі №21/20227/20, зміненого постановою Одеського апеляційного суду від 18.04.2022 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 500,00 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.34-39).
Тобто судами було встановлено, що аліменти у розмірі 7 500,00 грн. на неповнолітню дитину, з урахуванням стану здоров`я, матеріального становища сторін, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2022 року у справі № 521/20835/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 2020 року по 06.12.2021 року у розмірі 26 610,50 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. (т.1, а.с.40-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що стан здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 погіршився у порівнянні з 2020 роком.
Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки № 335/2022 із медичної карти хворого денного стаціонару КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР від 17.11.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагнастовано гіперкінетичний розлад поведінки F90.1, змішаний специфічний розлад психічного розвитку, розлад експресивного мовлення F.83.0 F.80.1 (т.1, а.с.48-49).
Згідно із висновком ЛКК від 17.11.2022 року КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на тяжкий розлад у вигляді F90, яке дає позивачці право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність згідно переліку розділу IV «Переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 року № 1161 (т.1, а.с.50-51).
Суду апеляційної інстанції позивачка також надала виписку № 328/2023 КНП «Міський диспансер ОМР» від 27.11.2023 року із медичної карти хворого денного стаціонару ОСОБА_3 , в якій зазначено діагноз – органічний психічний розлад, внаслідок раннього органічного ураження ЦНС, у вигляді когнітивного дефіциту, гіперкінетичної поведінки, нав`язливими думками та розладом експресивного мовлення F06.8 F80.1 (т.2, а.с.232-233). 

Разом з тим, згідно ст.  192 СК України  розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання сина до 30000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я дитини та зміною сімейного стану відповідача.

Суд першої інстанції під час розгляду справи дійшов до обґрунтованого висновку, що стан здоров`я дитини враховувався під час ухвалення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 18.04.2022 року у справі № 521/20227/20 про стягнення аліментів. 

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 42-5 Постанови КМУ від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» допомога особі, яка доглядає за хворою дитиною, призначається з дня звернення за її призначенням на кожну хвору дитину у розмірі двох прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку та виплачується шість місяців. Виплата допомоги на наступний період продовжується на підставі заяви законного представника дитини та довідки про захворювання дитини з дня зупинення виплати, якщо звернення надійшло протягом одного місяця з дня її зупинення.
Враховуючи викладене, ОСОБА_4 не позбавлена права скористатися таким правом та отримати відповідну державну допомогу у зв`язку з доглядом за хворим сином ОСОБА_3 .
Тобто, оскільки при вирішенні даного спору суд має враховувати матеріальне становище саме платника аліментів, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Так, на виконання ухвали суду від 10 липня 2023 року про витребування інформації щодо наявності та стану будь-яких банківських рахунків (поточних, депозитних тощо) у національній та іноземній валюті, відкритих на ім`я громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та руху коштів й операцій по них за період з 01.01.2020 року по теперішній час із зазначенням сум коштів, внесених на рахунок, ким вносились кошти, сум відсотків, нарахованих за відповідними договорами банки надали відповіді.
Відповідно до цих відповідей: 
в АТ «КРИСТАЛБАНК» відсутні відкриті/закриті рахунки та укладені договори на ім`я відповідача (лист від 08 серпня 2023 року №1928-інфо); 
в АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» будь-які банківські рахунки відповідачем не відкривалися (лист від 07 серпня 2023 року вих. №721/к); 
в АТ «РВС БАНК» відповідач не є клієнтом банку (лист від 10 серпня 2023 року вих.№1586/23-БІ); 
в АТ «УКРСИББАНК» не відкривалися рахунки відповідачеві (лист від 08 серпня 2023 року №16-1-04/20584); 
в АТ «ПУМБ» відсутні відкриті рахунки на ім`я відповідача (лист від 08 серпня 2023 року №КНО-07.8.6/3578); 
в ПАТ «МТБ БАНК» відсутні рахунки, відкриті на ім`я відповідача (лист від 08 серпня 2023 року №00/2304-06/61.2.2-К); 
в АТ «Південний» на ім`я відповідача виявлено закритий поточний рахунок у доларах США, по якому за період з 01.01.2020 року по дату закриття рахунку рух коштів не відбувався (лист від 07 серпня 2023 року №33/001/24626/2023-БТ); 
в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрито 2 рахунки на ім`я відповідача (лист від 08 серпня 2023 року №20.1.0.0.0./7-230807/56872). Інформація із виписок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по іншим двом рахункам не може бути підставою для збільшення розміру сплати аліментів (т.1, а.с. 178-205);
в АБ «УКРГАЗБАНК» відповідач рахунки не відкривав (лист від 07 серпня 2023 року №510/971/2023); 
в АТ «А-БАНК» у відповідача відкриті рахунки відсутні (лист від 09 серпня 2023 року №20.1.0.0.0/7-20230808/1111); 
в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на ім`я відповідача рахунків не знайдено (лист від 09 серпня 2023 року №81-15-9/6184); 
в АТ «Укрексімбанк» відповідач не є клієнтом банку (лист від 16 серпня 2023 року №0025800/26335-23); 
в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» відповідач також не є клієнтом банку (лист від 07 серпня 2023 року №15610/2447); 
в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» обліковується банківський рахунок на ім`я відповідача в гривні, згідно із інформацією про рух коштів та операцій на рахунку за період з 08 жовтня 2021 року по 08 серпня 2023 року – дебет – 210196,65 грн., кредит -210499,94 грн. (лист від 09 серпня 2023 року №5248/БТ); 
в АТ «СЕНС БАНК» відповідач є клієнтом банку та на його ім`я відкриті 6 карткових рахунків, на яких відсутній залишок коштів (лист від 16 серпня 2023 року №12912-БТ-44.2/2023); 
в АТ «ОТП БАНК» відсутні відкриті рахунки на ім`я відповідача (лист від 15 серпня 2023 року №68-3-73-1-1-0/3005-БТ).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також ставить питання про необґрунтованість ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2023 року про відмову у витребуванні доказів, а саме: витребування відомостей щодо спільного сумісного майна відповідача, зареєстрованого на ім`я іншої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 . 
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить витребувати вищевказані докази, посилаючись на те, що вона не володіє інформацією щодо працевлаштування та заробітної плати відповідача, а також у зв`язку з тим, що відповідач не використовує рахунки, відкриті в банках України.
Згідно ст. ст.76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Таким чином, інформація, яку просила витребувати позивачка під час розгляду справи в Малиновському районному суді м.Одеси, а також в апеляційній скарзі щодо майна зареєстрованого на ім`я дружини відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , не стосується предмету спору та не може бути доказом по справі, оскільки предметом спору у даній справі є вимога про збільшення розміру аліментів на дитину.
Більше того, дружина відповідача - ОСОБА_5 , не є учасником у даній справі, а відтак у разі задоволення такого клопотання будуть порушені права особи, яка не є учасником справи.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд,
      
постановив:

Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – адвоката Майбороди Ганни Олегівни залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                        С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М.Драгомерецький