ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/5664/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Божко Л.А., Суховарова А.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 в адміністративній справі №160/5664/23 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області щодо нарахування заборгованості зі сплати Єдиного внеску у сумі 18 276,72 грн. та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 року на загальну суму 18 276,72 грн.;
зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області зняти нарахування заборгованості зі сплати Єдиного внеску у сумі 18 276,72 грн. та відкоригувати КОР (картка особового рахунку).
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що  на початку лютого стало відомо, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області нарахувало у відношенні нього борг по ЄСВ на загальну суму 18    276,72 грн (податкова вимога №Ф-1235-51 від 11.02.2019 року). Проте податкову вимогу позивачем було отримано лише разом з відповіддю ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2023 року №11981/6/04-36-24-12-13. Вказана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, так як відповідачем безпідставно проведено розрахунки заборгованості зі сплати податків. При цьому, у 2007 році позивачем було подано до податкового органу заяву про закриття ФОП та припинення підприємницької діяльності, але податковим органом не було сповіщено позивача, ані про наявність нарахувань (недоїмки), ані про те, що його ОФП не було закрито. Тож, відповідач, внаслідок своїх неправомірних дій щодо несповіщення про нарахування недоїмки та/або виникнення права на її списання, чим позбавив позивача права на списання недоїмки у строки, передбачені Законом №592 та права на своєчасне звернення до суду за захистом. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 позовну заяву задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області щодо нарахування заборгованості зі сплати Єдиного внеску у сумі 18 276,72 грн. та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 року на загальну суму 18 276,72 грн.
Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області зняти нарахування заборгованості зі сплати Єдиного внеску у сумі 2    457,18 грн. та відкоригувати КОР (картка особового рахунку).
В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення суду , як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що згідно даних ІС “Податковий блок” Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску згідно з таблицею 1 додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 14.04.2015 року №435 (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 за період 2017-2018 р року не надавав. Податкові декларації про майновий стан і доходи відповідно інструкції щодо заповнення декларації про майновий стан та доходи, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 02.10.2015 року №859 (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 за період з 2017-2018 р року не надавав. Станом на 20.04.2023 року за даними ІС “Податковий блок” в ІКП ФОП ОСОБА_1 рахується недоїмка по єдиному внеску на загальну суму 2457,18 грн. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 1 Закону №2464, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, обчислена податковим органом у випадках передбачених Законом №2464, є недоїмкою. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
          Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
          В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
          З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
                              Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  за даними інформаційної системи ДПС України, в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 відображені автоматичні нарахування єдиного внеску на загальну суму 18276,72 грн.
07.02.2023 року до ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшла заява позивача щодо заборгованості зі сплати Єдиного внеску у сумі 18    276,72 грн.
24.02.2023 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом №11981/6/04-36-24-12-13 повідомило позивача про таке. Згідно з даними інформаційних систем ДПС України ОСОБА_1 з 06.07.2001 року перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Шевченківська ДПІ, на загальній системі оподаткування та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” є платником єдиного внеску. Згідно відомостей ІС “Податковий блок” по ФОП ОСОБА_1 05.12.2018 року встановлена ознака “ФО – пенсіонер”. Сан платника  0 – платник податків за основним місцем обліку. 
Також, повідомлено позивача, що з метою контролю за своєчасною сплатою єдиного внеску на центральному рівні в інтегрованих катках платників в автоматичному режимі по коду платежу 71040000 щоквартально нараховуються квартальні нарахування. 
У вказаному листі ГУ ДПС у Дніпропетровській області міститься інформація, що за даними інформаційної системи ДПС України, в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 відображені автоматичні нарахування єдиного внеску на загальну суму 18276,72 грн., а саме: 
- автоматичні нарахування по строку сплати 09.02.2018 за 2017 рік - у сумі 8448,00 грн.;
- автоматичні нарахування по строку сплати 19.04.2018 за I кв, 2018 року – у сумі 2457,18 грн.;
- автоматичні нарахування по строку сплати 19.07.2018 за II кв. 2018 року – у сумі 2457,18 грн.;
- автоматичні нарахування по строку сплати 19.10.2018 за III кв. 2018 року – у сумі 2457,18 грн.;
- автоматичні нарахування по строку сплати 21.01.2019 за IV кв. 2018 року – у сумі 2457,18 грн.
Згідно даних ІС “Податковий блок” звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 за період 2017-2018 рр., податкові декларації про майновий стан і доходи, а також звітність по єдиному внеску за вказаний період не надавав. 
ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 року №Ф-1235-51 на суму 18    276,72 грн. 
У матеріалах справи наявне поштове відправлення №4906103897262, яким ГУ ДПС у Дніпропетровській області направило податкову вимогу позивачу, ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 . Вказане поштове відправлення повернулось на адресу відправника у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. 
Станом на 23.02.2023 року за даними ІС “Податковий блок” в ІКП ФОП ОСОБА_1 рахується недоїмка по єдиному внеску на загальну суму 18    276,72 грн.
16.03.2023 року До Шевченківської ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровської області з ЄДР надійшла відомість типу 6 - "Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємцем за її рішенням" після обробки інформації, стан платника податків змінився на 11 "Припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)". Копії заяв про закриття ФОП та припинення підприємницької діяльності до ДПІ не надаються. Тобто, у контролюючого органу відсутні: заява про закриття ФОП ОСОБА_1 та рішення про результат розгляду заяви ОСОБА_1 про закриття ФОП та припинення підприємницької діяльності.
Вважаючи протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування заборгованості зі сплати Єдиного внеску у сумі 18 276,72 грн. та складення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 року на загальну суму 18 276,72 грн, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2020 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          Відповідно до ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
          Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 4Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
          Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
          для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
          для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно ч. 5ст. 8 Закону № 2464-VI,єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
          У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
          При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
          Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 9 Закону № 2464-VI,обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
          Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
За приписами ч. 4ст. 25 Закону № 2464-VI,орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
          Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
          Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
          Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у розглядуваних правовідносинах, спірним є питання наявності у позивачки статусу платника єдиного внеску, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 2017-2018 років за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності. 
          Судом встановлено, що позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності у 2001 році. 
Разом з тим, позивач наголошує на тому, що у 2007 році ним було подано до податкового органу заяву про закриття ФОП та припинення підприємницької діяльності, а тому останній не є платником єдиного соціального внеску в розумінні пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI. 
На виконання вимог ухвали суду першої інстанції  від 29.05.2023 року, відповідачем надане клопотання, до якого долучені витребувані судом документи. Окрім витребуваних документів, відповідач зазначив інформацію наступного змісту: “До Шевченківської ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровської області з ЄДР 16.03.2023 року надійшла відомість типу 6 - "Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємцем за її рішенням " після обробки інформації, стан платника податків змінився на 11 "Припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)". Копії заяв про закриття ФОП та припинення підприємницької діяльності до ДПІ не надаються. Тобто, у контролюючого органу відсутні: заява про закриття ФОП ОСОБА_1 та рішення про результат розгляду заяви ОСОБА_1 про закриття ФОП та припинення підприємницької діяльності”.
Отже, відповідачем прийнято оскаржувану податкову вимогу, без врахування вищевказаної інформації, зокрема відомість типу 6 – Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємцем за її рішенням " після обробки інформації, стан платника податків змінився на 11 "Припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)", а базуючись на відсутності заяви про закриття ФОП ОСОБА_1 та рішення про результат розгляду заяви ОСОБА_1 про закриття ФОП та припинення підприємницької діяльності.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області № Ф-1235-51 від 11.02.2019 року на загальну суму 18 276,72 грн. підлягає скасуванню. Оскільки позивач виявив бажання припинити свою підприємницьку діяльність, про що наявні відомості в ЄДР, як вказав відповідач у своєму клопотанні, чим і спростував аргументи щодо наявності у позивача статусу ФОП, а отже відповідач, при нарахуванні позивачу боргу зі сплати ЄСВ за період з 2017 по 2018 рік, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню, а тому необхідно зобов`язати відповідача здійснити коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів шляхом вилучення відомостей про нараховану позивачу заборгованості. Отже, саме такий спосіб захисту порушених прав, за встановлених обставин у цій справі, буде належним.
          Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
          На підставі наведеного, керуючись ст. ст., 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 в адміністративній справі №160/5664/23  залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили 18 січня 2024 року та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров