ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 683/2879/23
Провадження № 22-ц/4820/351/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
ОСОБА_1 зазначив, що 15 травня 2023 року сторони уклали договір позики, за умовами якого він позичив ОСОБА_2 3 000 євро на строк до 15 серпня 2023 року. На підтвердження факту укладення договору та передачі коштів відповідач видав йому розписку. Наразі ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики щодо повернення грошових коштів.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 3 000 євро боргу за договором позики.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 євро за договором позики від 15 травня 2923 року та 1 199 грн судових витрат.
Суд керувався тим, що між сторонами був укладений договір позики шляхом оформлення відповідної розписки, а ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за цим договором і не повернув ОСОБА_1 грошові кошти.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 працював водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Люкс-Рейзен Біс» (далі – ТОВ «Люкс-Рейзен Біс»), засновником якого є ОСОБА_1 , і не одержував грошові кошти за договором позики, а розписку видано ним як гарантію відшкодування ймовірних пошкоджень транспортного засобу та можливих витрат вантажів. Суд не встановив дійсну природу правовідносин, які склалися між сторонами, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

15 травня 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив останньому грошові кошти в сумі 3 000 євро на строк до 15 серпня 2023 року. На підтвердження укладеного сторонами договору позики ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 розписку.
ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики та не повернув ОСОБА_1 грошові кошти до теперішнього часу.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.  Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.  Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.  У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.  На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з частиною першою 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, яка визнається укладеною з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики може виступити певна грошова сума, що повинна бути повернута боржником кредитору у строк, визначений договором.
Чинне законодавство встановлює презумпцію належності виконання боржником зобов`язання за договором, у тому числі зобов`язання за договором позики. Тобто, наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку за договором. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його договірного зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в борг, а останній видав йому розписку про одержання цих коштів. Зміст указаної розписки вказує на те, що між сторонами виникли позикові правовідносини, в яких ОСОБА_2 мав повернути ОСОБА_1 позичені кошти до 15 серпня 2023 року. Оригінал розписки знаходився у ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення ОСОБА_2 позики.
ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти не були одержані ним від ОСОБА_1 .
Документи: трудові договори з водієм, укладені протягом 2021-2022 років ОСОБА_2 ; трудова книжка на ім`я ОСОБА_2 ; розписки ОСОБА_3 від 27 квітня 2021 року та 23 серпня 2021 року про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у позику (а.с. 23-28), - не є такими доказами.
Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Оскільки твердження ОСОБА_2 про безгрошовість позики не можуть ґрунтуватися на показаннях свідків, а відповідач не вказує на укладення сторонами договору позики під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, то показання свідка ОСОБА_3 не можуть бути взяті до уваги як недопустимий доказ (частина друга статті 78 ЦПК України).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що між сторонами був укладений договір позики, а ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за цим договором і не повернув ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 000 євро.
Посилання ОСОБА_2 на те, що кошти насправді не були одержані ним від ОСОБА_1 , не відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку судом зібраних доказів є безпідставними, а процесуальні дії суду не вплинули на правильність вирішення спору.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Твердження ОСОБА_2 про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Андрощук Є.М.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27