Номер провадження: 22-ц/813/984/23 
Справа № 521/20856/17
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду представник ТОВ «Кредекс Фінанс» вказував, що 10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» – з одної сторони, та ОСОБА_3 – з іншої сторони, був укладений договір про надання споживчого кредиту №11266058000, відповідно до умов якого банк надав позичальникові ОСОБА_3 кредит у загальному розмірі 38195,00 доларів США, що є еквівалентом 192884,75 гривень, виходячи зі ставки в 12,5% річних, строком з 10 грудня 2007 року до 10 грудня 2014 року, з погашенням кредиту, процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а ОСОБА_3 , у свою чергу, – зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором.
Однак як зазначав представник ТОВ «Кредекс Фінанс», не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_3 у порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає, проценти не сплачує.
Водночас, 10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» – з одної сторони, та ОСОБА_1 – з іншої сторони, був укладений договір поруки №164354, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_3 умов договору про надання споживчого кредиту №11266058000 від 10 грудня 2007 року.
20 квітня 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступник АКІБ «Укрсиббанк») – з одної сторони, та ТОВ «Кредекс Фінанс» – з іншої сторони, був укладений договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитами, в тому числі – за кредитним договором з №11266058000 від 10 грудня 2007 року з ОСОБА_3 .
Представник ТОВ «Кредекс Фінанс» посилався, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у позичальника ОСОБА_3 станом на 29 листопада 2017 року утворилась загальна заборгованість у 613545,42 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 275850,12 гривень; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 143645,02 гривень; нараховані відсотки – 194050,28 гривень.
Зважаючи на викладене ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 суму нарахованих відсотків за договором у розмірі 194050,28 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як зі спадкоємців боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суму нарахованих процентів за договором про надання споживчого кредиту №11266058000 10 грудня 2007 року станом на 29 листопада 2017 року – в розмірі 194050,28 гривень. Стягнено в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суму оплаченого судового збору – в розмірі 2910,75 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення позову.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи.
На підставі матеріалів справи встановлено, що 10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» – з одної сторони, та ОСОБА_3 – з іншої сторони, був укладений договір про надання споживчого кредиту №11266058000, відповідно до умов якого банк надав позичальникові ОСОБА_3 кредит у загальному розмірі 38195,00 доларів США, що є еквівалентом 192884,75 гривень, виходячи зі ставки в 12,5% річних, строком з 10 грудня 2007 року до 10 грудня 2014 року, з погашенням кредиту, процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а ОСОБА_3 , у свою чергу, – зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором.
10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» – з одної сторони, та ОСОБА_1 – з іншої сторони, був укладений договір поруки №164354, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_3 умов договору про надання споживчого кредиту №11266058000 від 10 грудня 2007 року.
Проте, як свідчив представник позивача, в порушення вимог кредитного договору, боржник ОСОБА_4 умови договору не виконував, кредит не повертав, проценти не сплачував, унаслідок чого в особи утворилась заборгованість.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що між АКІБ «Укрсиббанк» та боржником ОСОБА_3 виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом кредитного договору. Позичальник ОСОБА_3 прострочив виконання зобов`язання з повернення суми кредиту та процентів за договором. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору, за яким загальна сума боргу ОСОБА_3 становить 613545,42 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 275850,12 гривень; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 143645,02 гривень; нараховані відсотки – 194050,28 гривень. Однак при цьому позивач просив суд стягнути солідарно з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 суму нарахованих процентів в розмірі 194050,28 гривень.
Суд першої інстанції також зауважив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого ОСОБА_3 .
Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що 13 грудня 2017 року позовна заява подана до ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.11.2015.
З спадкової справи №151/2016 до майна померлого ОСОБА_3 , відкритої Сьомою одеською державною нотаріальною конторою, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась: донька померлого – ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 .
У спадкових правовідносинах банк як кредитор спадкодавця та його спадкоємців наділений власними повноваженнями та самостійно визначає спосіб та порядок їх реалізації. Банк, звернувшись до нотаріуса з відповідною вимогою до можливих спадкоємців, реалізував своє право, передбачене правилом статті 1281 ЦК України, здійснюючи свої повноваження на власний розсуд та у власному інтересі. Невикористання надалі банком власних повноважень та нездійснення суб`єктивних прав не може бути поважною причиною пропуску відповідних строків та підставою для поновлення прав, втрачених (припинених) в результаті недобросовісного ведення власних справ такою особою (позивачем).
В оцінці поведінки позивача суд враховує, що банк здійснює власну діяльність як професійний учасник ринку, який спеціалізується на наданні певного роду послуг, що висуває зрозумілі вимоги до рівня професійності, кваліфікації та обізнаності його співробітників.
Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 522/407/15-ц, постанові Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/14444/18 (провадження № 61-689св21) вказано, що: «спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах (стаття 1216 ЦК України).
Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 08 серпня 2018 року у справі № 686/10026/16-ц (провадження № 61-6373св18), від 14 січня 2019 року у справі № 311/917/15-ц (провадження № 61-38428св18), від 14 травня 2021 року у справі № 205/6803/19 (провадження № 61-9908св20)».
Пред`являння вимог кредиторів у порядку статті 1281 ЦК України може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.
Позивач у відповіді на відзив зазначає, що дізнався про смерть відповідача ОСОБА_3 тільки з відзиву на позовну заяву.
Матеріали справи не містять жодних доказів звернення до спадкоємців ОСОБА_3 безпосередньо чи до нотаріуса кредитором у порядку, передбаченому ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.
У позовній заяві банк посилається як на підставу звернення до суду на порушення виконання зобов`язання ОСОБА_3 . Уточнена позовна заява щодо зміни предмета позову у зв`язку із смертю одного з позивачів не надходила.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що заявлені підстави та вимоги Банку не відповідають належному способу захисту та, відповідно, не можуть бути задоволені.
На підставі вищевикладеного колегія суддів доходить висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункт 76).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 розстрочено сплату судового збору ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року.
У задоволенні позову відмовлено, а отже, з ТОВ «Вердикт Капітал» необхідно стягнути на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4366,13 гривень.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року скасувати.
Постановити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь держави суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4366,13 гривень.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        С.М. Сегеда

                                                                       А.І. Дришлюк