ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 688/2697/18
провадження № 51-5889км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                        ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                 ОСОБА_6  (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017240270000709, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Білорусь, уродженки станиці Орджонікідзевської Сунженського району Чечено-Інгушської АРСР, яка проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимої:
-     19  вересня 2016  року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за частиною  3 статті  185  Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі статей 75, 76 цього Кодексу звільненої  від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185; частиною 3 статті 369 КК. 

Зміст оскаржених судових рішень і обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
1. Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року ОСОБА_7 засуджено до покарань:
-  за частиною 3 статті 185 КК - у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-  за частиною 3 статті 369 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, крім житла. 
На підставі статті 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засудженій було остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, крім житла.  
На підставі статті 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року і призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5  років 6  місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, крім житла. 
Вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.
2. За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за частиною 3 статті 185 КК, вчинила нові аналогічні злочини за таких обставин.
3. 15 грудня 2017 року приблизно о 14:30 засуджена з метою заволодіння чужим майном зайшла на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та, скориставшись відсутністю мешканки будинку, шляхом підбору ключа проникла у це житло, звідки повторно таємно викрала кошти ОСОБА_8 у сумі 30 000 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на зазначену суму.   
4. 13 березня 2018 року приблизно о 10:30 ОСОБА_7 з метою скоєння крадіжки зайшла на територію домоволодіння АДРЕСА_3 та, скориставшись відсутністю господарів, проникла у квартиру ОСОБА_9 за допомогою ключа, залишеного потерпілою на лутці біля вхідних дверей. З цієї квартири засуджена повторно таємно викрала ювелірні вироби, що належали ОСОБА_9 , загальною вартістю 20 152,80 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на зазначену суму. 
5. Крім цього, у приміщенні Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі - ВП ГУНП в Хмельницькій області), що по вул. В. Котика  у м. Шепетівці, ОСОБА_7 24 квітня 2018 року у період з 12 до 13 год запропонувала і пообіцяла, а 10 травня 2018 року о 15:10 надала заступнику начальника відділу поліції - начальнику сектору кримінальної поліції Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 як службовій особі, що займає відповідальне становище, неправомірну вигоду у сумі 300 дол. США, що за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 7 857,60 грн, за сприяння в уникненні кримінальної відповідальності за частиною 3 статті 185 КК.  
6. Органами досудового розслідування засуджена обвинувачувалася також у скоєнні 23 травня 2017 року по АДРЕСА_4 крадіжки з проникненням у житло ОСОБА_11 на загальну суму 15 300 грн. За цим епізодом злочинної діяльності суд виправдав ОСОБА_7 , визнавши недоведеним, що кримінальне правопорушення вчинено нею. 
7. Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 23 травня 2023 року змінив вирок суду першої інстанції: закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за частиною 3 статті  369  КК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановив вважати ОСОБА_7 засудженою за частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4  роки; на підставі статті  71 КК до призначеного покарання частково приєднав невідбутий захід примусу за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року й остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; виключив з резолютивної частини вироку посилання на застосування під час призначення ОСОБА_7 покарання частини  1 статті 70 КК. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
8. У касаційній скарзі захисник заявив вимогу скасувати ухвалу апеляційного суду на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і  призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.  
9. Захисник стверджує, що у кримінальному провадженні  допущено низку порушень установленої законом процедури досудового розслідування і судового розгляду, що тягне недопустимість низки ключових доказів, покладених в основу вироку та ухвали, свідчить про незаконність і необґрунтованість висновків судів про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На користь зазначеного наводить такі доводи.
9.1.  Процесуальні дії у кримінальному провадженні, у тому числі повідомлення про підозру, відкриття матеріалів досудового розслідування, складання обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування здійснювали неуповноважені особи - слідчі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , оскільки постанови про включення їх до складу групи слідчих або надання їм доручення на проведення слідчих дій не надавалися для ознайомлення стороні захисту і  потерпілим під час виконання вимог статті 290 КПК. Відомості, що містяться у наданих прокурором під час апеляційного розгляду постановах начальника слідчого відділу про включення згаданих службових осіб у групу слідчих є недопустимими доказами, оскільки вони були відкриті засудженій і захиснику не на належній стадії процесу. Крім цього, відповідні документи долучені до справи у копіях з матеріалів наглядового провадження.  
9.2.  Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є використання судом як доказів обвинувачення показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які викривали ОСОБА_7 у проникненні до будинків жителів села Майдан-Лабунь з метою крадіжок. Адже суд не пред`являв цим свідкам  ОСОБА_7 для впізнання у судовому засіданні в порядку статті  355  КПК, а дані протоколу пред`явлення свідку ОСОБА_14 особи для впізнання за фотознімками визнав у вироку недопустимими доказами через порушення вимог частини 7 статті 223 КПК про обов`язкову участь понятих. 
9.3.  Показання ОСОБА_15 не стосуються предмета доказування, оскільки вчинення зазначених цим свідком дій ОСОБА_7 не інкримінувалося.
9.4.  Суди не надали належної оцінки невиконанню стороною обвинувачення передбаченого частиною 3 статті 23 КПК процесуального обов`язку забезпечити присутність під час судового розгляду свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , хоча їх свідчення мали істотне значення для перевірки версії захисту про вчинення крадіжки з квартири ОСОБА_9 іншою особою. Питання про виклик до суду цих осіб порушувала і сторона захисту у підготовчому судовому засіданні. Відмова прокурора під час судового розгляду від свого клопотання про допит зазначених свідків є зловживанням ним процесуальними правами. 
9.5.  Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є те, що апеляційний суд усупереч вимогам частини 4 статті 29 КПК не направив копії своєї ухвали засудженій, яка є громадянкою Республіки Білорусь і не володіє українською мовою, у перекладі на російську мову, якою ОСОБА_7 володіє. 
Позиції учасників судового провадження
10. Захисник ОСОБА_6 у судовому засідання підтримав касаційну скаргу з викладених у ній доводів і міркувань, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. 
11. Прокурор вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу апеляційного суду слід залишити без зміни.
Мотиви Суду
12. Відповідно до частини 2 статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
13. Ухвалу апеляційного суду у частині закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за частиною 3 статті 369 КК у касаційному порядку не оскаржено, а тому суд касаційної інстанції у межах своїх процесуальних повноважень не перевіряє законність і обґрунтованість висновків суду у відповідній частині. 
14. Доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок у ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , аналогічні викладеним у касаційній скарзі, були предметом ретельної перевірки апеляційного суду.
15. Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статті 419 КПК проаналізував усі доводи апеляційної скарги, на кожен із них дав вичерпну відповідь і, залишаючи без задоволення апеляційні вимоги про скасування вироку у частині засудження ОСОБА_7 за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , навів в ухвалі переконливі мотиви, з яких визнав їх необґрунтованими.  
16. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначених вище злочинів за наведених у вироку обставин, оскільки такі висновки підтверджено сукупністю поданих сторонами доказів, які суд безпосередньо сприйняв, дослідив у судовому засіданні й оцінив  з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності у своєму взаємозв`язку для визнання обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом.
17. Зокрема, констатуючи винуватість засудженої у скоєнні крадіжки у  ОСОБА_8 , суди обґрунтовано взяли до уваги показання як свідка сусідки потерпілої ОСОБА_14   15 грудня 2017 року в обідній час, коли ОСОБА_8 не було вдома, свідок зі свого двору бачила, як у будинок сусідки заходили і виходили дві циганки, однією з яких була ОСОБА_7 . Ці особи приїздили на автомобілі білого кольору. Того ж дня ОСОБА_14 після повернення ОСОБА_8 дізналася про викрадення у неї грошових заощаджень. 
18. Наведені свідчення узгоджувалися з показаннями у судовому засіданні як свідків односельчанок ОСОБА_8 -   ОСОБА_15 та ОСОБА_18 . Зокрема, ОСОБА_15 у день вчинення цієї крадіжки в обід бачила, як з її будинку виходила ОСОБА_7 і ще одна жінка циганської національності. Сказавши ОСОБА_15 , що в неї в домі нічого брати, зазначені особи пішли з двору.  Цього ж дня приблизно у цей час ОСОБА_18 бачила у селі легковий автомобіль білого кольору, у який сіли дві циганки і вирушили у напрямку будинку ОСОБА_15 . Невдовзі  ОСОБА_18 знову зустріла згаданих жінок, які вже йшли у бік помешкання ОСОБА_8 , а за ними їхав зазначений вище автомобіль.
19. В основу своїх висновків про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки у ОСОБА_9 суд обґрунтовано поклав послідовні показання свідків - ОСОБА_19 , яка є свекрухою потерпілої і проживає у сусідній квартирі, та ОСОБА_20 . Згідно зі свідченнями ОСОБА_19 13 березня 2018 року вона у вікно свого помешкання бачила, як біля квартири її сина стояли дві молоді циганки, а третя - старшого віку, дуже схожа на ОСОБА_7 - зачиняла двері ключем. Після цього на прохання ОСОБА_19 її сусід ОСОБА_20 на своєму автомобілі поїхав за циганками, а ОСОБА_19 повідомила про подію невістку, яка одразу повернулася додому і виявила зникнення виробів із золота. ОСОБА_20 підтвердив, що він наздогнав указаних ОСОБА_19 осіб, запитував, що вони робили у квартирі, і намагався затримати. Проте циганки категорично заперечили свою присутність у житлі потерпілої і втекли. Як одну з цих жінок свідок впевнено впізнав ОСОБА_7 . 
20. Усі зазначені свідки допитувалися в судовому засіданні відповідно до вимог статті 352 КПК, з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, і жодних обставин, які б могли давати їм підстави для обмови ОСОБА_7 і ставити під сумнів достовірність свідчень, у ході судового розгляду встановлено не було.
21. Крім цього, наведені вище показання узгоджувалися з іншими доказами, зміст яких докладно наведено у вироку, зокрема: свідченнями потерпілих ОСОБА_8 ,   ОСОБА_9   і даними протоколів їх заяв про кримінальне правопорушення про те, що у дні скоєння крадіжок обидві, повернувшись додому, виявили зникнення свого майна: ОСОБА_8 - заощаджень у сумі 30 000 грн, а ОСОБА_9 - ювелірних прикрас, хоча двері помешкань в обох випадках були зачинені на замки (т. 1, а. к. п. 148, 211); відомостями документів: протоколів огляду місця події, у яких зафіксовано відсутність зазначених потерпілими матеріальних цінностей у місцях їх зберігання, а також сліди пошуку грошей у шафі в будинку ОСОБА_8 (т. 1, а. к. п. 151, 214-217); заяви ОСОБА_21 про видачу нею викрадених у  ОСОБА_9 виробів із золота (т. 1, а. с. 235).
Щодо доводу про здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні неуповноваженими особами
22. Посилання захисника у скарзі як на підставу для скасування судових рішень на виконання у кримінальному провадженні процесуальних дій неуповноваженими  службовими особами - слідчими ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , оскільки постанови про включення їх до складу слідчої групи не відкривалися стороні захисту у порядку статті 290 КПК, не ґрунтуються на правильному розумінні зазначеної правової норми. 
23. Встановлена законодавцем у цій статті вимога до сторін відкривати зібрані матеріали одна одній після завершення досудового розслідування покликана створити необхідні умови для забезпечення змагальності судового провадження і процесуальної рівності сторін з тим, щоб кожна була заздалегідь поінформована про зміст і обсяг доказів, які опонент планує використати в суді, і, відповідно, мала достатні час і можливості підготуватися до обстоювання власної правової  позиції, у тому числі шляхом спростування доказів протилежної сторони. Передбачені статтею 290 КПК обов`язки слідчого, прокурора є однією з гарантій реалізації права на захист і процесуальним запобіжником зловживань з боку сторони обвинувачення у виді приховування певних доказів аж до використання їх під час судового розгляду, що могло би поставити обвинуваченого та захисника у суттєво невигідне становище порівняно з опонентом.
24. Доказами відповідно до частини 1 статті 84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.      
25. Одним із процесуальних джерел доказів згідно з частиною 2 статті 84, частиною 1 статті 99 КПК є документ - спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт із зафіксованими за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомостями, що можуть бути використані як докази фактів чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Лише той документ відповідає вимозі належності доказів, який стосується предмета доказування, тобто прямо чи непрямо підтверджує існування або відсутність обставин, зазначених у частині 1 статті 91 КПК. 
26. У розумінні наведених правових норм процесуальне рішення про визначення групи слідчих не є документом як самостійним джерелом доказів, оскільки не містить відомостей про обставини, які згідно з частиною 1 статті 91 КПК підлягають доказуванню. 
27. Виходячи з зазначеного, а також системного аналізу змісту статей 22, 349, 363 КПК Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у  постанові від 14  лютого  2022  року  у справі  № 477/426/17 (провадження  № 51-4963кмо20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані  прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку,  якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх допустимості з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
28. Реєстр матеріалів досудового розслідування, копію якого на виконання вимог частини 1 статті 293 КПК було вручену  ОСОБА_7 та її захиснику ОСОБА_6 , містить інформацію про виконання у кримінальному провадженні процесуальних дій і прийняття процесуальних рішень слідчими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (т. 1, а. с. 14-23). Тобто до направлення справи до суду сторона захисту була поінформована про участь цих службових осіб у досудовому розслідуванні. Відтак наявність процесуальних рішень про включення їх до складу слідчої групи не була для засудженої і захисника непередбачуваною, а відповідні постанови начальника слідчого відділу з огляду на правову природу таких документів не могли бути використані стороною обвинувачення на підтвердження фактів і обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів. За наявності сумнівів щодо процесуальних повноважень слідчих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 сторона захисту була вправі заявити клопотання про надання відповідних постанов у ході встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, однак цим правом не скористалася. Натомість захисник ОСОБА_6 лише у судових дебатах заявив про виконання у кримінальному провадженні процесуальних дій неуповноваженими особами і зазначив про це в апеляційній скарзі на вирок місцевого суду.   
29. На підтвердження своїх заперечень сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду подала копії постанов начальника слідчого відділу Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 15 грудня 2017 року, 13 березня та 06 червня 2018 року про включення слідчих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 до складу групи слідчих, якій доручалося здійснювати досудове розслідування (т. 4, а. с. 53, 54, 57). Після надання цих документів у  2021 році до постановлення апеляційним судом ухвали, яка є предметом оскарження, сторона захисту мала достатньо часу і можливостей для підготовки власної позиції у суді з урахуванням змісту відповідних постанов. Отже, долучення їх до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження не призвело і не могло призвести до будь-яких обмежень ОСОБА_7 та її захисника у реалізації своїх процесуальних прав. 
30. Надання суду відповідних постанов у копіях з матеріалів наглядового провадження, на що захисник посилається у касаційній скарзі, не ставить під сумнів автентичності процесуальних документів і того, що слідчі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 виконували у кримінальному провадженні процесуальні дії та приймали процесуальні рішення на належній правовій підставі, передбаченій пунктом 1 частини 2 статті 39 КПК. 
31. За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано спростував доводи захисту про здійснення досудового розслідування неуповноваженими службовими особами, пославшись на надані стороною обвинувачення під час апеляційного розгляду постанови начальника слідчого відділу щодо визначення складу групи слідчих, і дотримався вимог кримінального процесуального закону. 
Щодо доводу про непред`явлення засудженої для впізнання у судовому засіданні
32.  Доводи захисника про незаконність і необґрунтованість висновків судів за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_8 з огляду на те, що особу ОСОБА_7 не пред`являли свідкам ОСОБА_15 і ОСОБА_14 для впізнання у судовому засіданні у порядку статті 355 КПК, колегія суддів вважає безпідставними.  Результати впізнання особи у межах процедур, передбачених статтями 228, 355 цього кодексу, не є обов`язковими засобами доказування висунутого їй звинувачення. Якщо зазначені вище процесуальні дії не проводилися, суд вправі використати безпосередньо сприйняті ним у порядку, встановленому статтями   352, 353 КПК, показання свідків, потерпілих, які прямо чи опосередковано викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, як належні і допустимі докази з дотриманням вимог статей 85, 86, 94 цього Кодексу. 
33. Із урахуванням викладеного констатоване судом першої інстанції пред`явлення свідку ОСОБА_14 особи ОСОБА_22 для впізнання за фотознімками з порушенням встановленого законом порядку, що стало підставою для визнання його результатів недопустимими доказами, не впливало на допустимість показань цього свідка про дії засудженої у домоволодінні ОСОБА_8 , даних у судовому засіданні. Адже з огляду на зміст статей 95, 99, 104, 228 КПК показання свідка, одержані судом у порядку статті 352 цього Кодексу, і протокол пред`явлення йому особи для впізнання під час досудового розслідування є різними процесуальними джерелами доказів, незалежними одне від одного.
Щодо доводу про те, що показання свідка ОСОБА_15 не стосуються предмета доказування
34.  Всупереч доводам касаційної скарги, та обставина, що протиправні дії у помешканні ОСОБА_15 . ОСОБА_7 не інкримінувалися, не перешкоджала використанню у вироку показань цього свідка як непрямих доказів злочину, вчиненого щодо ОСОБА_8 . Адже зміст згаданих показань свідчив про намір засудженої й інших осіб циганської національності заволодіти майном ОСОБА_15 у спосіб, подібний крадіжці у потерпілої. Наведені свідчення доповнювали показання ОСОБА_18 про те, що циганки на автомобілі білого кольору прямували у бік домоволодіння ОСОБА_15 , а звідти - у напрямку будинку ОСОБА_8 , і показання ОСОБА_14 про проникнення ОСОБА_22 з іншою жінкою ромської національності, які приїхали на такому ж автомобілі, у житло ОСОБА_8 , після чого звідти зникли гроші. Відтак свідчення ОСОБА_15 у взаємозв`язку з показаннями інших свідків і потерпілих додатково підтверджували мету перебування ОСОБА_7 у селі Майдан-Лабунь 15 грудня 2017 року - пошук майна, яке можна викрасти, й обґрунтовано використані судами як частина доказової бази, у сукупності достатньої для визнання обвинувачення за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_8 доведеним поза розумним сумнівом.
Щодо доводу про невиконання прокурором обов`язку забезпечити явку і допит у судовому засіданні свідків
35. Твердження захисника у скарзі про те, що суд не дав належної оцінки невиконанню прокурором процесуального обов`язку забезпечити явку і допит у судовому засіданні свідків  ОСОБА_21 і ОСОБА_17 , за змістом зводяться до позиції про неповноту судового розгляду. Однак відповідні доводи з огляду на положення частині 1 статті 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
36. Разом із тим, як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції, задовольнивши клопотання прокурора про допит зазначених вище свідків, у межах своїх процесуальних повноважень вживав усіх необхідних і можливих заходів для забезпечення їх прибуття і допиту у судовому засіданні, у тому числі багаторазово виносив ухвали про їх примусовий привід, які не були виконані (т. 1, а. с. 88-90, 104, 138,149, 151, 154, 155, 210, 219; т. 2, а. с. 61, 62, 108, 133, 155, 156, 164-166, 203, 205, 207, 208, 222-224, 237, 238, 243, 244  т. 3, а. с. 10-13, 50-53, 65, 69, 76, 77, 91, 97-100, 102, 105, 124, 125, 130-135, 140-142, 147, 148).
37. Відповідно до технічного запису судового процесу, коли сторона обвинувачення відмовилася від свого клопотання про виклик свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_17 , ні захисник ОСОБА_6 , ні сама ОСОБА_22 не наполягали на допиті цих осіб і не заперечували проти закінчення з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами. Водночас сторона захисту, реалізуючи свої процесуальні права, передбачені статтями 43, 46 КПК, не була позбавлена можливості висловити протилежну позицію, у тому числі після відмови прокурора від відповідного клопотання заявити власне про допит зазначених свідків. 
38. Не скористалися засуджена та захисник і правом звернутися з таким клопотанням до суду апеляційної інстанції. Тоді як апеляційний суд, будучи судом факту, у межах своїх повноважень, визначених частиною 3 статті 404 КПК, вправі повторно дослідити встановлені у кримінальному провадженні обставини, якщо вони встановлені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, а також допитати свідків, які не допитувалися у суді першої інстанції, якщо учасники процесу зверталися до цього суду з клопотаннями про їх допит. 
39. Кримінальне провадження відповідно до вимог частини 1 статті 22 КПК здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання  стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод та законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, як передбачено частиною 6 цієї статті, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. 
40. Згідно з частиною 1 статті 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд діють у межах, окреслених частиною третьою цієї статті: вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Втручатися у свободу розсуду сторін обирати конкретний спосіб здійснення своїх прав, у тому числі ту чи іншу процесуальну тактику, суд не вправі, оскільки такі дії суперечили б диспозитивності як одній із загальних засад кримінального провадження.   
41. З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов правильного висновку, що суд першої інстанції, встановивши обставини кримінального провадження й ухваливши вирок без допиту свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_17 , не порушив вимоги кримінального процесуального закону і не допустив неповноти судового розгляду. Водночас зміст і обсяг доказів, безпосередньо сприйнятих, досліджених судом і покладених в основу вироку, не дають підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні майна ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Щодо доводу про ненадсилання засудженій копії ухвали апеляційного суду у перекладі на мову, якою вона володіє
42. Безпідставними колегія суддів вважає і посилання захисника як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону на те, що копія ухвали апеляційного суду не надсилалася ОСОБА_7 як громадянці іншої країни, що не володіє українською мовою, у перекладі на мову, якою вона володіє.
43. Як видно з матеріалів судового провадження, апеляційний суд на виконання вимог  частини 4 статті 29 КПК 02 червня 2023 року направив ОСОБА_7 , котра на той час не перебувала під вартою, переклад ухвали від 23 травня 2023 року на російську мову за місцем її проживання (т. 5, а. с. 125). Дійсно, до справи не долучено письмового підтвердження отримання засудженою цього документа. Проте навіть у разі невручення їй перекладу ухвали зазначене не є підставою для втручання у судове рішення за результатами його перегляду у касаційному порядку. Відповідний недолік може бути усунуто шляхом звернення ОСОБА_7 чи її захисника до суду першої інстанції з заявою про надання їй перекладу судового рішення. 
44. Несвоєчасне одержання засудженою копії ухвали апеляційного суду може бути підставою для поновлення їй строку на касаційне оскарження, а для особи, що тримається під вартою, цей строк згідно з частиною 2 статті 426 КПК обчислюється з дня вручення їй зазначеного документа. Водночас ОСОБА_7 , користуючись професійною правовою допомогою, реалізувала процесуальне право, передбачене статтями 24, 425 цього Кодексу, шляхом оскарження ухвали до суду касаційної інстанції через свого захисника. 
45. Вирішення апеляційним судом про призначення  ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 71 КК і у касаційній скарзі не оспорюється. 
46. Обраний засудженій захід примусу суд касаційної інстанції вважає необхідним і достатнім для її виправлення й запобігання вчиненню нових злочинів.
47. За результатами касаційного перегляду ухвали апеляційного суду колегія суддів не знаходить передбачених частиною першою статті 438 КПК підстав для її зміни або скасування.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                             ОСОБА_3