ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"27" лютого 2024 р.           Справа№ 910/12247/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Ходаківської І.П. 
 
за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 27.02.2024
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 (повний текст рішення складено 06.12.2023)
у справі №910/12247/23 (суддя Полякова К.В.)
за позовом Міністерства оборони України
до Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне підприємство "Укроборонсервіс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість"
про стягнення 5 952 822,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (далі - Міноборони) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне підприємство "Укроборонсервіс" (далі - ДП "Укроборонсервіс") про стягнення штрафних санкцій у розмірі 5 952 822,15 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги Міноборони посилається на неналежне виконання ДП "Укроборонсервіс" умов договору про закупівлю послуг за державні кошти від 17.05.2022 №370/3/5/6/1/57, в частині порушення строків надання послуг з ремонту, у зв`язку з чим позивач, на підставі пункту 7.2.3 договору, здійснив нарахування пені у сумі 3 640 585,70 грн та штрафу в розмірі 2 312 236,45 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2023 відкрито провадження у справі №910/12247/23 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість" (далі - АТ "Українська оборонна промисловість").
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Укроборонсервіс" на користь Міноборони 36 405,86 грн пені, 23 122,36 грн штрафу, а також 89 292,33 грн витрат зі сплати судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до арифметичного перерахунку, нарахування позивачем пені за порушення строків надання послуг з ремонту в розмірі 3 640 585,70 грн та штрафу в сумі 2 312 236,45 грн здійснено правильно. При цьому, приймаючи до уваги повне виконання відповідачем зобов`язання з надання послуг позивачу відповідно до календарного плану, ураховуючи майновий стан відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, місцевий господарський суд дійшов висновку зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 99%, у зв`язку з чим до стягнення підлягає пеня в розмірі 36 405,86 грн та штраф в сумі 23 122,36 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Міноборони звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 в частині відмови у стягненні на користь Міноборони решти неустойки у розмірі 5 893 293,93 грн (99%) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 5 893 293,93 грн ухвалено судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Так, в апеляційній скарзі відповідач, зокрема зазначає, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій варто зважати на те, що для Міноборони використання результатів отриманого за договором не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на нього повноважень - державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань, а порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави, що є наслідком відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2023 апеляційну скаргу Міноборони на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12247/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міноборони на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23.
Матеріали справи №910/12247/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 04.01.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 апеляційну скаргу Міноборони на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 залишено без руху та надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міноборони на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 06.02.2024. Розгляд апеляційної скарги призначено на 13.02.2024 о 13 год 55 хв.
02.02.2024, через систему «Електронний суд», третьою особою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Міноборони, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 залишити без змін.
Так, у відзиві АТ "Українська оборонна промисловість" стверджує, що ДП "Укроборонсервіс" передало вироби для експлуатації до військової частини у строки, встановлені у календарному плані, та не завдало жодної шкоди інтересам Міноборони, а отже завдання неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання було досягнуто у повній мірі. Водночас стягнення штрафних санкцій за затримку у підписанні акта наданих послуг є несправедливим по відношенню до відповідача та набуває карального характеру.
Також, третя особа звертає увагу, що ДП "Укроборонсервіс" так само як і Міноборони має особливий статус, оскільки відповідно до статуту та статті 16 Закону України "Про оборону України" приймає та виконує доведені до нього у встановленому законодавством порядку державні замовлення, виконує передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони тощо.
Крім того, третя особа зазначає, що зважаючи на роль, місце та специфіку покладених завдань на ДП "Укроборонсервіс" та інші підприємства оборонно-промислового комплексу щодо ресурсного забезпечення Збройних Сил України в умовах війни та збройної агресії російської федерації проти України, розумним є зменшення фінансового навантаження на підприємства оборонно-промислового комплексу, оскільки стягнення Міноборони максимально можливих розмірів штрафних санкцій суттєво підриває їх фінансовий стан і нерідко призводить до збитковості їхньої діяльності, що, у свою чергу, негативним чином впливає на загальну спроможність підприємств своєчасно виконувати державні замовлення та навіть продовжувати вести господарську діяльність в цілому, а в умовах воєнного стану стабільне функціонування підприємств оборонно-промислового комплексу набуває особливого значення.
06.02.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 залишити без змін.
У своєму відзиві ДП "Укроборонсервіс" зазначає, що беручи до уваги, що відповідач в строки обумовлені умовами договору фактично виконав ремонт виробів та передав їх до військових частин для експлуатації, враховуючи, що заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій є занадто великим, а вина відповідача полягала лише в порушенні строків підписання актів наданих послуг, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків, з урахування того, що відповідач в умовах війни забезпечує Збройні Сили України засобами протидії агресії російської федерації та покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій у повному обсязі, фактично призведе до блокування господарської діяльності відповідача та подальших пов`язаних з цим негативних наслідків, що потягне за собою зрив майбутнього виконання державних контрактів.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 у зв`язку з перебуванням суддів Євсікова О.О. та Корсака В.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 справу №910/12247/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 прийнято до провадження апеляційну скаргу Міноборони на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
У судовому засіданні 13.02.2024 оголошено перерву до 27.02.2024 о 12 год. 45 хв.
Представник позивача у судовому засіданні 27.02.2024 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 в частині відмови у стягненні на користь Міноборони решти неустойки у розмірі 5 893 293,93 грн (99%) та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення позовних вимог.
Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 27.02.2024 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 залишити без змін.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 17.05.2022 між Міноборони (замовник) та ДП "Укроборонсервіс" (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №370/3/5/6/1157, за умовами якого виконавець зобов`язується у 2022 році надати послуги з ремонту і технічного обслуговування систем озброєння (5084) згідно з Національним класифікатором "Єдиний закупівельний словник" ДК021:2015, а саме: ремонт за технічним станом складових ЗРК С-300ПС(ПТ), в кількості, терміни та за цінами, що зазначені в календарному плані надання послуг (додаток №1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти послуги із залученням 2493 військового представництва Міністерства оборони України (далі - 2493 ВП МОУ) та оплатити надані послуги. Обсяг послуг, що надаються, визначається відповідно до календарного плану надання послуг, що є невід`ємною частиною договору (додаток №1 до договору).
Відповідно до пункту 3.1 договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 19.04.2023 до договору) договірна ціна послуг на момент укладання договору становить 60 829 784,33 грн, з урахуванням податку на додану вартість, який становить 10 138 297,39 грн, за загальним фондом КПКВ 2101150/7, КЕКВ 2260, код видатків 020 кошторису Міноборони. Договірна ціна послуг фіксується у протоколі погодження орієнтовної ціни на закупівлю послуг (зразок - додаток 2 до договору) і є базовою для визначення ціни послуг на момент укладання договору та досягнення домовленостей про договірну ціну.
Згідно з пунктом 4.1 договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем поетапно за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акта приймання наданих послуг, який являється невід`ємною частиною цього договору (зразок - додаток 3 до договору), відповідно до наданих виконавцем рахунків за умов наявності відповідних бюджетних коштів на рахунку Міноборони. У разі відсутності на момент підписання акта приймання наданих послуг відповідного бюджетного фінансування розрахунки здійснюються протягом 5 банківських днів з моменту надходження відповідних бюджетних коштів. Замовник письмово повідомляє виконавця про відсутність відповідних бюджетних коштів на рахунку Міноборони.
За умовами пункту 4.2 договору до рахунку виконавцем додається: протокол погодження договірної ціни (зразок - додаток 2 до договору) із зазначенням вартості наданих послуг по кожному виробу (етапу робіт на виробі) окремо; калькуляція витрат на надання послуг, завізована 2493 ВП МОУ; акт приймання наданих послуг (зразок - додаток 3 до договору); посвідчення, видане 2439 ВП МОУ про приймання наданих послуг.
Пунктом 5.1 договору встановлено, що терміни надання послуг наведені в календарному плані надання послуг (додаток 1 до договору).
Приймання виробів після проведення ремонту (етапу послуг) здійснюється спільною комісією сторін, яка призначається відповідним спільним рішенням сторін. При прийманні наданих послуг перевіряється: відповідність наданих в календарному плані послуг (додаток 1 до договору), технічний стан та комплектність виробів, обсяг та якість наданих послуг, оформлення експлуатаційної документації на вироби. За результатами приймання наданих послуг, комісія складає та підписує акт приймання наданих послуг (зразок - додаток 3 до договору), який надає протягом 5 робочих днів на адресу замовника для затвердження (пункт 5.21 договору).
За змістом пункту 5.22 договору після приймання послуг 2493 ВП МОУ оформляє та видає виконавцю посвідчення на приймання наданих послуг з ремонту на кожен виріб окремо, яким підтверджується відповідність наданих виконавцем послуг вимогам договору. На дату видачі посвідчення ціна може бути не затверджена замовником.
Відповідно до пункту 5.25 договору приймання виробів після проведення ремонту здійснюється представником військової частини відповідно до вимог нормативно-технічної документації на здачу виробів в ремонт та їх видачу з ремонту та оформляється актом приймання-передачі військового майна (зразок - додаток 22 до Інструкції з обліку), який складається замовником (або його представником) та акта технічного стану військового майна (форма згідно з додатком 6 до Інструкції з обліку) оформляється представником виконавця.
Згідно з пунктом 5.27 договору акт приймання наданих послуг (додаток 3 до договору) є підтвердженням завершення виконавцем надання послуг з ремонту виробів. Дата підписання акта наданих послуг (додаток 3 до договору) уповноваженою посадовою особою військової частини вважається датою завершення надання послуг з ремонту виробу.
Акт приймання наданих послуг (додаток 3 до договору) надається на адресу замовника для затвердження. Замовник протягом п`яти днів з дати отримання від виконавця документів зобов`язаний затвердити акт приймання наданих послуг або повернути виконавцю, оформлюючи відповідний протокол розбіжності (пункт 5.28 договору).
Договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31.12.2023, а з питань фінансових розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань по цьому договору (пункт 10.1 договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 21.12.2022).
Терміни надання послуг наведені в календарному плані надання послуг (додаток 1 до додаткової угоди №2 до договору) та становлять до 30.11.2022 (II етап) та до 01.09.2022 (II етап).
У додатку 2 до додаткової угоди №2 до договору зазначено найменування послуг та їх загальна вартість (з та без ПДВ).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомляв 2493 ВП МОУ про завершення надання послуг та пред`явлення виробів на приймально-здавальні випробування і приймання за сповіщенням від 11.10.2022 №047 щодо виробу АК ФЗС за №0360, за сповіщенням від 11.10.2022 №048 щодо виробу АК ФЗС за №0369, за сповіщенням від 21.11.2022 №058 щодо виробу АК ФЗС за №0361, за сповіщенням від 21.11.2022 №059 щодо виробу АК ФЗС за №0368, за сповіщенням від 21.07.2022 №033 щодо виробу шасі Ф20 (МАЗ-543), за сповіщенням від 20.07.2022 №032 щодо виробу ДЕС 5И57А №К08146, за сповіщенням від 18.08.2022 №038 щодо виробу РПУ 5И58А №Е08077, за сповіщенням від 24.06.2022 №024 щодо виробу РПУ 63Т6А №Р06041, за сповіщенням від 29.11.2022 №062 щодо виробу АК Ф2К №1210, за сповіщенням від 29.11.2022 №063 щодо виробу АП Ф1С №СТ1021К.
Сторонами підписані акти приймання-передачі військового майна (із ремонту), а саме: акт №107, за яким датою закінчення приймання виробів АК ФЗС за №0360, №0369 є 17.10.2022; акт №108, за яким датою закінчення приймання виробів АК ФЗС за №0368, 0361 є 30.11.2022; акт №198/1, за яким датою закінчення приймання виробів шасі Ф20 (МАЗ-543), ДЕС 5И57А №К08146, РПУ 5И58А №Е08077, РПУ 63Т6А №Р06041 є 30.08.2022; акт №636, за яким датою закінчення приймання виробів АК Ф2К №1210, АП Ф1С №СТ1021К є 30.11.2022.
За результатами приймально-здавальних випробувань виробів 2493 ВП МОУ надало висновки щодо відповідності виробів вимогам, а саме: висновки від 19.10.2022 щодо виробів АК ФЗС за №0360, №0369; висновки від 23.11.2022 щодо виробів АК ФЗС №0368, 0361; висновки від 26.07.2022 щодо виробу шасі Ф20 (МАЗ-543); висновок від 21.07.2022 щодо виробу ДЕС 5И57А №К08146; висновок від 29.08.2022 щодо виробу РПУ 5И58А №Е08077; висновок від 29.06.2022 щодо виробу РПУ 63Т6А №Р06041; висновки від 30.11.2022 щодо виробу АП Ф1С №СТ1021К, щодо виробу АК Ф2К №1210.
Листом від 31.08.2023 №320/4/8003 позивачем підтверджено проведення відповідачем етапу №19 календарного плану надання послуг до договору, а саме стикування, системного налаштування та приймально-здавальних випробувань у листопаді 2022 року.
В подальшому, сторонами підписані акти приймання наданих послуг: від 02.12.2022 №15074 щодо ремонту виробів АК ФЗС №0360, №0369 на суму 7 727 605,33 грн з ПДВ; від 07.12.2022 №15420 щодо ремонту виробів АК ФЗС №0368, 0361 на суму 7 757 746,02 грн із ПДВ; від 12.10.2022 №12104 щодо ремонту виробів шасі Ф20 (МАЗ-543), ДЕС 5И57А №К08146, РПУ 5И58А №Е08077, РПУ 63Т6А №Р06041 на суму 10 450 389,88 грн із ПДВ; від 19.04.2023 №7066 щодо ремонту виробів АП Ф1С №СТ1021К, АК Ф2К №1210, стикування, системного налаштування та приймально-здавальних випробувань на суму 22 581 559,60 грн.
У наведених актах приймання наданих послуг (за формою додатку 3 до договору) від 02.12.2022 №15074, від 07.12.2022 №15420, від 12.10.2022 №12104, від 19.04.2023 №7066 зазначено, що відповідач надав послуги відповідно до вимог нормативно-технічної документації, зазначеної у календарному плані.
Крім того, 13.02.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією №720/4/1219 щодо сплати пені та штрафу за прострочення терміну надання послуг.
У відповідь відповідач листом від 01.03.2023 №29/3.1-1176 повідомив, що роботи виконані згідно з календарним планом, у зв`язку з чим просив скасувати рішення щодо нарахування штрафних санкцій.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на неналежне виконанням відповідачем умов договору про закупівлю послуг за державні кошти від 17.05.2022 №370/3/5/6/1/57, в частині порушення строків надання послуг з ремонту, з огляду на що, просить суд стягнути з відповідача 3 640 585,70 грн пені та 2 312 236,45 грн штрафу на підставі пункту 7.2.3 договору.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача виник обов`язок надати послуги з ремонту, а позивача - прийняти та оплатити такі послуги на умовах викладених у спірному договорі.
Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За приписами частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).
Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
За умовами пункту 7.2.3 договору за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Згідно з календарним планом надання послуг (додаток 1 до додаткової угоди №2 до договору) термін надання послуг щодо ремонту виробів шасі Ф20 (МАЗ-543), ДЕС 5И57А №К08146, РПУ 5И58А №Е08077, РПУ 63Т6А №Р06041, стикування, системного налаштування та приймально-здавальних випробувань становив до 01.09.2022, та щодо виробів АК ФЗС за №0360, №0369, АК ФЗС за №0368, 0361 та АК Ф2К №1210, АП Ф1С №СТ1021К - до 30.11.2022.
Як вбачається з підписаних обома сторонами актів приймання-передачі військового майна, відповідне майно повернуто відповідачем з ремонту 30.08.2022 (акт №198/1 щодо виробів шасі Ф20 (МАЗ-543), ДЕС 5И57А №К08146, РПУ 5И58А №Е08077, РПУ 63Т6А №Р06041); 17.10.2022 (акт №107 щодо виробів АК ФЗС за №0360, №0369) та 30.11.2022 (акти №108, №636 щодо виробів АК ФЗС за №0368, 0361 та АК Ф2К №1210, АП Ф1С №СТ1021К відповідно).
Водночас акти приймання наданих послуг (за формою додатку 3 до договору) підписані сторонами пізніше, а саме: 02.12.2022 №15074 щодо ремонту виробів АК ФЗС №0360, №0369 на суму 7 727 605,33 грн з ПДВ; 07.12.2022 №15420 щодо ремонту виробів АК ФЗС №0368, 0361 на суму 7 757 746,02 грн з ПДВ; 12.10.2022 №12104 щодо ремонту виробів шасі Ф20 (МАЗ-543), ДЕС 5И57А №К08146, РПУ 5И58А №Е08077, РПУ 63Т6А №Р06041 на суму 10 450 389,88 грн з ПДВ; 19.04.2023 №7066 щодо ремонту виробів АП Ф1С №СТ1021К, АК Ф2К №1210, стикування, системного налаштування та приймально-здавальних випробувань на суму 22 581 559,60 грн.
Враховуючи наведене, позивачем нараховано відповідачу за несвоєчасне надання послуг з ремонту виробів АК ФЗС №0360, №0369 пеню в розмірі 0,1% за період з 01.12.2022 по 01.12.2022 у сумі 7 727,60 грн; щодо ремонту виробів АК ФЗС №0368, 0361 пеню в розмірі 0,1% за період з 01.12.2022 по 06.12.2022 у сумі 46 546,48 грн; щодо ремонту виробів АП Ф1С №СТ1021К, АК Ф2К №1210 пеню в розмірі 0,1% за період з 01.12.2022 по 18.04.2023 у сумі 3 043 608,07 грн та штраф 7% у сумі 1 532 752,26 грн; щодо ремонту виробів шасі Ф20 (МАЗ-543), ДЕС 5И57А №К08146, РПУ 5И58А №Е08077, РПУ 63Т6А №Р06041 пеню в розмірі 0,1% за період з 02.09.2022 по 11.10.2022 у сумі 418 015,60 грн та штраф 7% у сумі 731 527,29 грн; щодо стикування, системного налаштування та приймально-здавальних випробувань пеню в розмірі 0,1% 124 687,95 грн за період з 01.12.2022 по 18.04.2023 та штраф 7% у сумі 47 956,90 грн.
Заперечуючи проти нарахування штрафних санкцій, відповідач посилався на фактичне надання ним послуг з ремонту виробів у встановлені календарним планом строки, що підтверджується сповіщеннями про завершення надання послуг та актами приймання-передачі військового майна. Підтвердженням вчасного надання послуг, на думку відповідача, є фактична передача позивачу виробів з ремонту, а не підписання актів приймання наданих послуг.
Так, місцевим господарським судом враховано, що в актах приймання наданих послуг (за формою додатку 3 до договору) від 02.12.2022 №15074, від 07.12.2022 №15420, від 12.10.2022 №12104, від 19.04.2023 №7066 зазначено, що відповідач надав послуги відповідно до вимог нормативно-технічної документації, зазначеної у календарному плані.
Як вбачається з календарного плану надання послуг, нормативно-технічна документація в ньому не зазначена, а лише встановлено орієнтовну вартість послуг та термін їх надання.
Крім того, здійснення відповідачем фактичного ремонту виробів згідно з календарним планом також підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі військового майна (із ремонту).
У той же час, суд першої інстанції вірно встановив, що за змістом пунктів 5.27, 5.28 договору дата підписання акта наданих послуг (додаток 3 до договору) уповноваженою посадовою особою військової частини вважається датою завершення надання послуг з ремонту виробу. При цьому, акт приймання наданих послуг (додаток 3 до договору) надається для затвердження на адресу замовника, який на протязі п`яти днів з дати отримання від виконавця документів зобов`язаний затвердити акт приймання наданих послуг або повернути виконавцю, оформлюючи відповідний протокол розбіжності.
Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей щодо дати надання відповідачем 2493 ВП МОУ (позивачу) на підписання актів приймання наданих послуг (за формою додатку 3 до договору), а також відомостей щодо зволікання позивачем з підписанням цих актів.
За приписами частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, уклавши договір від 17.05.2022 №370/3/5/6/1157, позивач погодився з викладеними в ньому умовами, зокрема, з редакцією пункту 5.27 договору, за яким дата підписання акта наданих послуг (додаток 3 до договору) уповноваженою посадовою особою військової частини вважається датою завершення надання послуг з ремонту виробу.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що доказів визнання недійсним відповідного пункту договору матеріали справи не містять. Натомість, положеннями статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Виходячи з умов пункту 7.2.3 договору, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
При цьому, вартість наданих послуг відображена сторонами лише в актах приймання наданих послуг (за формою додатку 3 до договору), що в свою чергу унеможливлює нарахування штрафних санкцій відповідно до пункту 7.2.3 договору за відсутності таких актів.
Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що відповідно до арифметичного перерахунку, нарахування позивачем пені за порушення строків надання послуг з ремонту в розмірі 3 640 585,70 грн та штрафу в сумі 2 312 236,45 грн здійснено правильно.
Відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій на 99%, оскільки ДП "Укроборонсервіс" є підприємством оборонно-промислового комплексу, а також єдиним підприємством, що здійснює ремонт зенітно-ракетних комплексів. До того ж, відповідач перебуває в скрутному фінансовому становищі та заявлений розмір санкцій є для нього непомірно великим, у той час як позивачем жодні збитки в даному випадку не понесені.
Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
За частиною 2 статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічні положення також містить частина 3 статті 551 ЦК України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, судова колегія наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. 
У цих висновках колегія суддів звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження №12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки колегія суддів виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини 1 цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 ГК України).
За частинами 1 та 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі №910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).
Поряд з викладеним колегія суддів зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Колегія суддів зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається з визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Поряд з викладеним суд апеляційної інстанції зауважує, що при вирішенні спорів про стягнення неустойки судам належить відмежовувати вирішення питання про зменшення розміру неустойки від вирішення питання про її необґрунтованість (повністю або в частині) внаслідок невідповідності розміру неустойки вимогам закону - зокрема, у разі, якщо за порушення умов зобов`язання застосовується неустойка, розмір якої має імперативний характер (встановлений законом) (частина 2 статті 231 ГК України).
Таким чином, у разі зменшення розміру неустойки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову (та відмову у задоволенні решти вимог - щодо частини, на яку неустойку зменшено), тоді як у разі необґрунтованості розміру неустойки (повністю або частково), суд може ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову повністю або частково, в залежності від розміру необґрунтованої частини неустойки.
Також відмінність полягає у мотивах суду при прийнятті відповідного рішення, яке мотивується або зменшенням розміру неустойки або її необґрунтованістю в повному обсязі або в частині суми.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами, замовлені позивачем послуги з ремонту і технічного обслуговування систем озброєння фактично надані відповідачем відповідно до календарного плану, що зазначено в актах приймання-передачі військового майна (із ремонту).
У договорі від 17.05.2022 №370/3/5/6/1157 сторонами передбачено як підписання військовою частиною актів приймання-передачі військового майна (із ремонту) після фактичного надання відповідачем послуг, так і підписання актів приймання наданих послуг безпосередньо сторонами договору - позивачем та відповідачем.
Однак, в актах приймання наданих послуг не зафіксовано порушення відповідачем строків надання послуг чи вимог до якості таких послуг. Натомість, оскільки відповідний акт приймання наданих послуг відповідно до пункту договору 5.27 визначений в якості підтвердження завершення виконавцем надання послуг з ремонту виробів, позивачем нарахування штрафних санкцій здійснено саме до дати підписання таких актів.
За своїм правовим характером, штрафні санкції є способом спонукання боржника до виконання зобов`язання в установлені договором строки, що має на меті не лише покарання за вчинене правопорушення, але й попередження від вчинення чи продовження таких порушень.
Натомість, як зазначалось вище, фактичне надання відповідачем послуг здійснено згідно з календарним планом відповідно до підписаних військовою частиною актів приймання-передачі військового майна (із ремонту).
Зазначене свідчить про ступінь виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем, що є однією із підстав для зменшення розміру штрафних санкцій. 
Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій. 
Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання). Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/17.
Судом апеляційної інстанції взято до уваги скрутний фінансовий стан відповідача, про що свідчать надані відповідачем до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій копії балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2022 та звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2022 рік, з яких вбачається, що збитки відповідача складають 227  937 тис. грн.
          На переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у повному розмірі може призвести до блокування господарської діяльності відповідача та дестабілізує його роботу. 
          ДП "Укроборонсервіс" є уповноваженим державою посередником у здійсненні зовнішньоекономічної діяльності у сфері експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення.                     
Тобто діяльність відповідача має безпосереднє відношення до оборонної сфери держави Україна, є підприємством оборонно-промислового комплексу, основним напрямком якого є реалізація державних інтересів  України у сфері експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення. При цьому відповідач є єдиним підприємством держави Україна, що здійснює ремонт зенітно-ракетних комплексів, таких як С-300 системи протиповітряної оборони України та оператором протимінної діяльності, що проводить очищення території нашої держави від вибухонебезпечних предметів. 
Отже, відповідач є стратегічним виробником озброєння та військової техніки,  що в умовах воєнного стану має пріоритетне значення для обороноздатності нашої країни з метою захисту її суверенітету та незалежності. 
У справі №910/3015/23 за позовом Міністерства оборони України до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» про стягнення 61   210   874, 20 грн пені і 60 756 598, 00 грн штрафу за порушення строків поставки товару, Верховний Суд у постанові від 14.02.2024 зазначив, що розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду та погодився із висновком суду апеляційної інстанції про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%.  
З огляду на наведене та приймаючи до уваги повне виконання відповідачем зобов`язання з надання послуг позивачу відповідно до календарного плану, враховуючи майновий стан відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про зменшення розміру заявлених штрафних санкцій на 99%, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 36 405,86 грн та штраф в сумі 23 122,36 грн.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Міноборони задоволенню не підлягає.
Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/12247/23 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Міністерство оборони України.
4. Матеріали справи №910/12247/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано суддями 20.03.2024. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                І.П. Ходаківська