Номер провадження: 22-ц/813/3051/24 
Справа № 522/19546/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лінчевського Дениса Юрійовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року про відмову у відстроченні виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстраційного обліку.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстраційного обліку — задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 з житлового будинок у АДРЕСА_1 , заг. пл. 315 кв.м., житл. пл. 97,5 кв.м.; знято з реєстраційного обліку ОСОБА_1 з житлового будинок у АДРЕСА_1 , заг. пл. 315 кв.м., житл. пл. 97,5 кв.м., в задоволенні решти вимог відмовлено.
05.10.2023 року представник  ОСОБА_1  – адвокат Лінчевський Д.Ю. звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду до закінчення апеляційного розгляду у справі №522/5398/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління Державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, Кредитна спілка «Кредитінвест», про витребування майна, відновлення державної реєстрації права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лінчевський Денис Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року скасувати, а заяву про відстрочку виконання рішення суду задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на розгляді Одеського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2023 року у цивільній справі № 522/5398/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, Кредитної спілки «Кредитінвест» про витребування майна, відновлення державної реєстрації права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності. Предметом у цій справі є витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 315 кв. м. житловою площею 97,5 кв. м., у разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та витребування спірного житлового будинку у ОСОБА_2 відпадуть правові підстави виселення ОСОБА_1 з цього будинку. Вважає, що спір у даній справі безпосередньо стосується захисту права власності ОСОБА_1 , яке остання намагається захистити в рамках справи 522/5398/21.
14.02.2024 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Попелюка Вадима Павловича, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони до суду 12.03.2024 року о 15:00 годині не з`явились.
Від представника ОСОБА_1  адвоката Лінчевського Дениса Юрійовичанадійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його та відповідача.
ОСОБА_2 до суду також не з`явилась, причини неявки не повідомила, із заявою про відкладення розгляду справи не зверталась.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість її учасників про розгляд справи, а також відсутність від них клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду апеляційної скарги по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано належних доказів, що підтверджували б винятковість обставин для відстрочки виконання судового рішення. Обставини, на які посилається представник заявниці, а саме те, що наявність іншої справи, ускладнює виконання рішення у даній справі, не відповідають вимогам ч. 4 ст. 435 ЦПК України. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2021 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року, виселено ОСОБА_1 з житлового будинок у АДРЕСА_1 , заг. пл. 315 кв.м, житл. пл. 97,5 кв.м; знято з реєстраційного обліку ОСОБА_1 з житлового будинок у АДРЕСА_1 , заг. пл. 315 кв.м, житл. пл. 97,5 кв.м. Виконавче провадження з примусового виконання даного рішення суду розпочато 04.10.2022 року. Тобто, станом на даний час, річний строк на який може бути розстрочено виконання рішення суду, що передбачений ч. 5 ст. 435 ЦПК України, сплив.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково, виселено ОСОБА_1 з житлового будинок у АДРЕСА_1 , заг. пл. 315 кв.м, житл. пл. 97,5 кв.м; знято з реєстраційного обліку ОСОБА_1 з житлового будинок у АДРЕСА_1 , заг. пл. 315 кв.м, житл. пл. 97,5 кв.м; в задоволенні решти вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року - залишено без змін.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі №522/19546/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстраційного обліку – відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10.07.2023 року ухвалу Приморського районного суду від 22.12.2023 року – залишено без змін.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною права на суд та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст. 6 Конвенції.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження»,згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013,розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами триває з 19 жовтня 2017 року.
В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду скаржник просить відстрочити виконання рішення суду, яке ухвалено 16 червня 2021 року, яке було оскаржено в апеляційному порядку, про що була винесена відповідна постанова Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року - залишено без змін.
В касаційному порядку не оскаржувалась.
З Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання даного рішення суду розпочато 04.10.2022 року (№ АСВП: 69971380).
Тобто, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що станом на час винесення оскаржуваної ухвали, річний строк на який може бути розстрочено виконання рішення суду, що передбачений ч. 5 ст. 435 ЦПК України, сплив.
Норма ст. 435 ЦПК України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин які істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.
Обставини на які посилається представник ОСОБА_1 – адвокат Лінчевський Д.Ю. в апеляційній скарзі, а саме про наявність іншої справи на розгляді у Одеському апеляційного суду, предметом якої є витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 315 кв. м. житловою площею 97,5 кв. м., в розумінні статті 435 ЦПК України не є обставиною, яка свідчить про ускладнення виконання судового рішення або такою, що робить неможливим його виконання.
Доводи апеляційної скарги, про те, що у разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та витребування спірного житлового будинку у ОСОБА_2 відпадуть правові підстави для виселення ОСОБА_1 з цього будинку та виникнуть правові підстави для закінчення виконавчого провадження відкритого за виконавчим листом у справі №522/19546/17 у зв`язку з тим, що будинок буде повернуто у власність ОСОБА_1 із відновленням відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на висновок суду не впливають і апеляційним судом не приймаються.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, безпідставне та необґрунтоване відстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси ОСОБА_2 та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для відстрочення виконання рішення суду, врахувавши відсутність підстав, які ускладнюють виконання рішення суду.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  адвоката Лінчевського Дениса Юрійовича— залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено: 21.03.2024 року.

Головуючий                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова